ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2026 р.	Справа № 520/19911/24	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Жигилія С.П. , Перцової Т.С. ,
за участю секретаря судового засідання Кругляк М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційними скаргами Головного управління ДПС у Харківській області, Товариства з обмеженою відповідальністю "Берестинський млин" на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2026, головуючий суддя І інстанції: Ширант А.А., м. Харків, по справі № 520/19911/24
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Берестинський млин" 
до  Головного управління ДПС у Харківській області    
про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Берестинський млин" (колишнє найменування "Красноградський млин") (далі – Позивач, ТОВ "Берестинський млин") звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління ДПС у Харківській області, територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України (далі - Відповідач, ГУ ДПС у Харківській області, податковий орган), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення Відповідача від 07.06.2024 р., а саме: 
№ 00322340701 про зменшення ТОВ "Красноградський млин" суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 6 867 716,00 грн. за 2023 рік (декларація з податку на прибуток підприємств № 9385440639 від 19.03.2024 р.); 
№ 00322650701 в частині збільшення ТОВ "Красноградський млин" суми грошового зобов`язання на загальну суму 536 262,50 грн., з яких: податкове зобов`язання 429 010,00 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 107 252,50 грн., за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (код платежу 14010100); 
№ 00322720701 про застосування до ТОВ "Красноградський млин" штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) сумі 11270,05 грн. за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (код платежу 14010100); 
№ 00322800701 про застосування до ТОВ "Красноградський млин" штрафу у розмірі 50% у сумі 9314,00 грн. за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (код платежу 14010100); 
№ 00322680701 про збільшення ТОВ "Красноградський млин" суми грошового зобов`язання на загальну суму 31 343,13 грн., з яких: податкове зобов`язання 25 074,50 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 6 268,63 грн., за платежем податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачених юридичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості (код платежу 18010100); 
№ 00323382411 про застосування до ТОВ "Красноградський млин" штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 1020,00 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати (код платежу 11010100). 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 р. позов задоволено частково, а саме: визнані протиправними та скасовані податкові повідомлення-рішення ГУ ДПС у Харківській області від 07.06.2024: № 00322340701 в частині завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 6 497 185,02 грн.; № 00322650701 в частині збільшення суми грошового зобов`язання на загальну суму 536262,50 грн., з яких: податкове зобов`язання 429 010,00 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 107 252,50 грн., за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (код платежу 14010100); податкові повідомлення – рішення Відповідача від 07.06.2024 р. № 00322720701, № 00322800701, № 00322680701 та № 00323382411; в іншій частині позовних вимог залишено без задоволення. 
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 р. в частині залишення без задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Відповідача від 07.06.2024 р. № 00322340701 в частині завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 370 530,98 грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ТОВ "Берестинський млин" – задовольнити. Визнати протиправним та скасувати повністю податкове повідомлення – рішення Головного управління ДПС у Харківській області, територіального органу, утвореного на правах відокремленого підрозділу Державної податкової служби України від 07.06.2024 р. № 00322340701 про зменшення ТОВ "Берестинський млин" ("Красноградський млин") суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 6 867 716,00 грн. за 2023 рік (декларація з податку на прибуток підприємств № 9385440639 від 19.03.2024 р.). 
Своєю чергою, не погодившись із рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, Відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 р., ухваливши нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Товариству з обмеженою відповідальністю "Берестинський млин" у частині задоволених позовних вимог.
Відповідач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу Позивача, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині залишення без задоволення позовних вимог, просив залишити апеляційну скаргу ТОВ "Берестинський млин" без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 в межах позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено - без змін. 
Позивач подав до суду апеляційної інстанції письмовий відзив на апеляційну скаргу Відповідача, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції в цій частині залишити без змін. 
Колегія суддів, заслухавши доповідь обставин справи, пояснення представників сторін, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що вимоги апеляційної скарги Позивача підлягають задоволенню, а апеляційна скарга Відповідача є такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач - товариство з обмеженою відповідальністю “БЕРЕСТЕЙСЬКИЙ МЛИН” (до зміни найменування - "Красноградський млин") є юридичною особою, ідентифікаційний код юридичної особи – 31889680, вид економічної діяльності: виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості (основний), що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юр. осіб, ФОП та ГО, (Т.1, а.с.34-35).
Відповідно до наказу ГУ ДПС у Харківській області від 20.03.2024 №1209-п, наказано провести документальну планову перевірку позивача з 15.04.2024 тривалістю 20 робочих днів, (Т.1, а.с.170).
За наслідками проведення документальної планової виїзної перевірки відповідачем складено акт від 17.05.2024 №22232/20-40-07-01-05/31889680, яким встановлено порушення позивачем:
1. П(С)БО 7 “Основні засоби”, П(С)БО 16 “Витрати” та п.п. 134.1.1 п.134.1 ст.134, ст. 138 Податкового кодексу України встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування за 2023 рік у сумі 6 867 716 грн.
2. п. 187.1 ст. 187, п.188.1 ст.188, абз. В п.198.5, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201, Податкового кодексу України, у наслідок чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 430 626 грн., в а саме: квітень 2021 року у сумі 21 401 грн., січень 2022 року у сумі 4 800 грн.; лютий 2022 року у сумі 3 498 грн.; березень 2022 року у сумі 3333 грн.; квітень 2022 року у сумі 1522 грн.; травень 2022 року у сумі 2916 грн.; червень 2022 року у сумі 941 грн.; липень 2022 року у сумі 568 грн.; серпень 2022 року у сумі 1050 грн., жовтень 2022 року у сумі 1616 грн., лютий 2023 року у сумі 188 446 грн., травень 2023 року у сумі 122 615 грн. та жовтень 2023 року у сумі 77 920 грн.
3. п.201.1, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, перевіркою встановлено відсутність складення та реєстрації протягом граничного строку податкових накладних на суму ПДВ 18 628 грн., а саме: у січені 2022 в сумі 4800 грн.; у лютому 2022 в сумі 3 498 грн; у березні 2022 в сумі 3333 грн; у квітні 2022 в сумі 1522 грн.; у травні 2022 року в сумі 2916 грн.; у червні 2022 року у сумі 941грн.; у липні 2022 року у сумі 568 грн.; у серпні 2022 року у сумі 1 050 грн.
п.201.1, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, перевіркою встановлено відсутність складення та реєстрації протягом граничного строку податкових накладних на суму ПДВ 410 382 грн., а саме: у квітні 2021 в сумі 21 401 грн.; у лютому 2023 в сумі 188 446 грн; у березні 2022 в сумі 122 615 грн та у жовтні 2023 в сумі 77 920 грн.;
4. п.266.5, п.п.266.7.4 п.266.7 ст.266 Податкового кодексу України встановлено заниження податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки всього у сумі 25074,5 грн, у тому числі за 2-4 квартал 2021 року у сумі 10257,75 грн, за 2022 рік у сумі 14816,75 грн.
5. п.57.1, п.57.3 ст.57 Податкового кодексу України зі змінами та доповненнями щодо несвоєчасної сплати орендної плати за землю, податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, екологічного податку.
6. пп. “б” п. 176.2 ст. 176 Податкового Кодексу України № 2755-VI від 02.12.2010, вимог Наказу Міністерства Фінансів України №4 від 13.01.2015р. “Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску” зі змінами та доповненнями відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору (форма №4ДФ) встановлено відображення недостовірних даних в податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку за формою 4 ДФ 2-3 квартали 2022 року та за 1 квартал 2023 року, а саме:
- 2 кв. 2022 року (травень, червень) в Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (форма № 4ДФ) номер зазначений у графі “Реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта не є реєстраційними номерами облікової картки платника податків з ДРФО/ фізична особа за вказаним номером паспорта у вигляді картки на обліку в окремому реєстрі ДРФО не перебуває (код помилки 3);
- за 1 кв. 2023р. (лютий) в Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (форма № 4ДФ) зазначена ознака доходу 127, замість ознаки доходу -146, (Т.1, а.с.36-101).
На підставі акта № 22232/20-40-07-01-05/31889680 від 17.05.2024, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.06.2024 №00322340701, яким встановлено, що платником податків завищено собівартість реалізованої продукції, послуг за рахунок включення до їх складу загальновиробничих витрат та витрат з послуг переробки, що не були надані в період виникнення даних витрат. Крім цього, платником податків було безпідставно віднесено амортизацію виробничих ОЗ до складу цих операційних витрат. Отже встановлено порушення п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст.134, ст. 138 ПК УКРАЇНИ №275-VI від 02.12.2010 (зі змінами та доповненнями), П(С)БО 7 “Основні засоби”, П(С)БО 16 “Витрати”, та зменшено суму від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток 6 867 716 грн., (Т.1, а.с.171-172).
На підставі акта № 22232/20-40-07-01-05/31889680 від 17.05.2024, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.06.2024 №00322650701, яким встановлено, що підприємством не здійснено нарахування ПДВ за послуги компенсації витрат електроенергії, що передбачено умовами договору. Крім цього, перевіркою встановлено списання у виробництво та до складу витрат вартість пшениці, з якої не було оприбутковано готову продукцію. Під час проведення перевірки було виявлено не своєчасне включення до складу податкового кредиту податкових накладних з порушення терміну реєстрації в ЄРПН. Період фінансово-господарської діяльності платника податків, при здійсненні якої вчинено ці порушення квітень 2021 року, січень-серпень 2022 року, лютий, травень та жовтень 2023 року. Збільшено суму грошового зобов`язання за платежем ПДВ із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) - 538 282,50 грн., з яких сума грошового зобов`язання за податковим та/або іншими зобов`язаннями: 430626 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями: 107656,5 грн., (Т.1, а.с. 174-175).
На підставі акта № 22232/20-40-07-01-05/31889680 від 17.05.2024, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.06.2024 №00322800701, яким встановлено відсутність складення та/або реєстрації протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України податкових накладних / розрахунків коригування на суму ПДВ 18628 грн. 00 коп., у зв`язку з чим попереджено про необхідність скласти та/або зареєструвати податкові накладні / розрахунки коригування у строк, визначений пунктом 120.2 статті 120' Податкового кодексу України та згідно зі статтею 12/01 Податкового кодексу України, застосовано штраф в розмірі 50% у сумі 9314 гривень 00 коп., (Т.1, а.с. 177-178).
На підставі акта № 22232/20-40-07-01-05/31889680 від 17.05.2024, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.06.2024 №00322720701, яким встановлено списання у виробництво та до складу витрат вартість пшениці, з якої не було оприбутковано готову продукцію за квітень 2021 року, лютий, травень та жовтень 2023 року, На підставі пункту 54.3 статті 54 і пункту 120.2 статті 1201 Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 11270,05 грн., (Т.1, а.с. 179-180).
На підставі акта № 22232/20-40-07-01-05/31889680 від 17.05.2024, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.06.2024 №00323382411, яким встановлено, що позивач в Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку (форма №4 ДФ) надано з недостовірними даними, а саме: за 2 кв. 2022 року (травень, червень) в Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (форма № 4ДФ) номер зазначений у графі “Реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта не є реєстраційними номерами облікової картки платника податків з ДРФО/ фізична особа за вказаним номером паспорта у вигляді картки на обліку в окремому реєстрі ДРФО не перебуває (код помилки 3), за 1 кв. 2023р. (лютий) в Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (форма № 4ДФ) зазначена ознака доходу 127, замість ознаки доходу -146, за 2 кв. 2022 року (травень, червень), за 1 кв. 2023р. (лютий). На підставі підпункту 54.3.3 пункту 54.3 статті 54 і пункту (ів) 1 статті (ей) 119 Податкового кодексу України застосовано штрафні (фінансові) санкції (штрафи) у сумі 1020,00 грн., (Т.1, а.с. 182).
На підставі акта № 22232/20-40-07-01-05/31889680 від 17.05.2024, відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення від 07.06.2024 №00322680701, яким встановлено, що позивач не здійснював нарахування податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки за площу ангару 455,9 кв.м., період фінансово-господарської діяльності платника податків, при здійсненні якої вчинено ці порушення - 2-4 квартал 2021 - 2022 роки. Збільшено суму грошового зобов`язання за податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплач юридичними особами, які є власністю об`єктів нежитлової нерухомості – 31343,13 грн., з яких сума грошового зобов`язання за податковим та/або іншими зобов`язаннями: 25074,25 грн., за штрафними (фінансовими) санкціями: 6268,63 грн., (Т.1, а.с. 186-188).
Позивач, вважаючи зазначені ППР протиправними, звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що висновки податкового органу про порушення позивачем приписів податкового законодавства частково є незаконні та необгрунтовані.
Колегія суддів частково погоджується з вказаними висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Щодо висновків суду першої інстанції про відхилення доводів позивача про не підписання акту перевірки всіма посадовими особами відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулюються Податковим кодексом України від 02.12.2010 р. № 2755-VI (далі – ПКУ).
Пунктом 75.1 статті 75 ПКУ передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. 
Згідно підпункту 75.1.2. пункту 75.1 ст. 75 ПКУ документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків. 
Відповідно до положень п. 77.9. ст. 77 ПКУ порядок оформлення результатів документальної планової перевірки встановлено статтею 86 цього Кодексу. 
Відповідно до п. 86.1., п. 86.3 ст. 86 ПКУ, результати перевірок (крім камеральних та електронних перевірок) оформлюються у формі акта або довідки, які підписуються посадовими особами контролюючого органу та платниками податків або їх законними представниками (у разі наявності). У разі встановлення під час перевірки порушень складається акт. Якщо такі порушення відсутні, складається довідка. 
Акт (довідка), складений за результатами перевірки та підписаний посадовими особами, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, у строки, визначені цим Кодексом, надається платнику податків або його законному представнику, який зобов`язаний його підписати. 
Акт (довідка) документальної виїзної перевірки, що визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу, складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, та реєструється у контролюючому органі протягом п`яти робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або перебувають на консолідованій сплаті, - протягом 10 робочих днів). 
Пунктом 2 розділу І Порядку оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків - юридичними особами та їх відокремленими підрозділами, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року № 727 (в редакції, що діяла на момент спірних відносин) (далі – Порядок № 727) визначено, що акт документальної перевірки - документ, який підтверджує факт проведення документальної перевірки та відображає її результати. 
Згідно з п.п. 2-5 розділу II Порядку № 727 акт (довідка) документальної перевірки складається у двох примірниках та підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, а також платниками податків (керівником платника податків або уповноваженою ним особою) або їх законними представниками (у разі наявності). 
Акт документальної перевірки має містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного законодавства, законодавства з єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (далі - податкове, валютне та інше законодавство, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи). 
В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку № 727 акт (довідка) документальної перевірки складається з чотирьох частин: вступної, загальних положень, описової частини та висновку. До акта (довідки) документальної перевірки додаються інформативні додатки. 
Акт (довідка) документальної перевірки складається у двох примірниках, підписується посадовими особами контролюючого органу, які проводили перевірку, або особами, уповноваженими на це у встановленому порядку, та реєструється в контролюючому органі протягом 5 робочих днів з дня, що настає за днем закінчення установленого для проведення перевірки строку (для платників податків, які мають філії та/або застосовують консолідовану сплату, - протягом 10 робочих днів), з дотриманням визначених у пункті 4 цього розділу вимог щодо реєстрації актів документальних перевірок. (п. 2 розділу V Порядку № 727).
Отже, акт перевірки є документом, який для набрання ним юридичної сили за формою і змістом повинен відповідати вимогам нормативних документів. 
Наказом Державного підприємства «Український науково дослідний і навчальний центр проблем стандартизації, сертифікації та якості» (ДП «УкрНДНЦ») від 01 липня 2020 р. № 144 з 01.09.2021 р. запроваджено Уніфіковану систему організаційно-розпорядчої документації Вимоги до оформлення документів ДСТУ 4163:2020 (далі - ДСТУ 4163:2020). Цей стандарт поширюється на організаційно-розпорядчі документи незалежно від носія інформації (далі - документи), зокрема на: організаційні (положення, статути, посадові інструкції, штатні розписи тощо); розпорядчі (постанови, рішення, накази, розпорядження); інформаційно-аналітичні (акти, довідки, доповідні записки, пояснювальні записки, службові листи тощо) документи, створювані в результаті діяльності державних органів, органів місцевого самоврядування, установ, підприємств, організацій та інших юридичних осіб (далі - юридична особа) незалежно від їхнього функціонально- цільового призначення, рівня і масштабу діяльності та форми власності, а також установлює: склад реквізитів документів; вимоги до змісту та місця розташування реквізитів у документах; вимоги до бланків та оформлення документів; вимоги до виготовлення документів. 
Відповідно до п. 4.4 ДТСУ 4163:2020 документи, що їх створюють юридичні особи, обов`язково повинні мати такі реквізити: найменування юридичної особи (04), назва виду документа (09) (не зазначають на листах), дата документа (10), реєстраційний індекс документа (11), заголовок до тексту документа (19), текст документа (20), підпис (для електронних документів - електронний підпис або електронна печатка в разі відсутності електронного підпису) (22).
Відповідно до п. 3.15. Діловодство й архівна справа. Терміни та визначення понять, затвердженого наказом від 25.05.2023 р. № 121 ДП «УкрНДНЦ») (далі - ДСТУ 2732:2023), юридична сила службового документа - властивість службового документа (п.314.) здійснювати правове регулювання та/або управлінські функції. 
Офіційний документ (3.7), який юридична особа створила або отримала в процесі діяльності, відповідним чином зареєструвала та/або засвідчила (п. 3.14. ДСТУ 2732:2023). 
Згідно пп. 4.1.10 п. 4.1 ДСТУ 2732:2023 підпис службового документа - реквізит службового документа (4.1.7), що надає йому юридичної сили і свідчить про відповідальність посадової особи за його зміст. 
Відповідно до п. 4.1.7 ДСТУ 2732:2023 реквізит службового документа – інформація, зафіксована в/на службовому документів (3.14) для його ідентифікації, організування обігу та/або надання йому юридичної сили. 
Водночас абзацом 28 пункту 2 Правил організації діловодства та архівного зберігання документів у державних органах, органах місцевого самоврядування, на підприємствах, в установах і організаціях, затверджених наказом від 18.06.2015 р. № 1000/5 Міністерства юстиції України, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22.06.2015 за № 736/27181 (в редакції, що діяла на момент спірних відносин) (далі – Правила) визначено, що реквізит службового документа - обов`язковий елемент, зафіксований в документі для його ідентифікації, організації обліку та надання йому юридичної сили.
Службовий документ - офіційно зареєстрований службою діловодства або відповідним чином засвідчений документ, що одержаний чи створений установою у процесі її діяльності та має відповідні реквізити (абзац 30 пункту 2 Правил). 
Отже, наявність підпису уповноваженої особи в офіційному документі, зокрема, акті перевірки, є обов`язковою, а відсутність такого свідчить про невідповідність такого документу вимогам чинних нормативно-правових актів. 
З Акту перевірки вбачається, що перевірка проводилась наступними посадовими особами контролюючого органу: Кухта О., Бондаренко Н., Романько І., Ромашов В., Янко О., Радомська К., Звєрєва С., Гевлевич І., Горенко С.
В той же час, всупереч вимог п. 86.1. ст. 86 ПКУ, пункту 2 розділу ІІ, п. 2 розділу V Порядку № 727, акт перевірки підписаний лише п`ятьма інспекторами з дев`яти, які проводили перевірку, а саме: Кухта О., Бондаренко Н., Романько І., Ромашов В., Янко О. 
Натомість, підписи інших інспекторів Радомська К., Звєрєва С., Гевлевич І., Горенко С. відсутні, а на місці їх підпису зроблено відмітку, що дані посадові особи перебувають у відпустці. 
Жодних виключень з числа підписантів акту перевірки з боку контролюючого органу законодавчі приписи не передбачають, отже, цей законодавчо встановлений обов`язок стосується (поширюється на) кожного з посадових осіб, що брали участь у перевірці, без винятку.
Так, за приписами частини першої статті 74 КАС України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. 
Викладення законодавцем цієї норми у формі застосування судом певних правових наслідків (відхилення) до попереднього визнаного недопустимим доказу, «одержаного з порушенням порядку», дає підстави стверджувати, що оцінці судом підлягає саме доказ як кінцевий результат закріплення фактичних даних, про які йде мова у статті 72 Кодексу, на предмет дослідження й аналізу законності його здобуття й існування як юридично значимого факту за усіма критеріями допустимості. 
За сталою судовою практикою, у тому числі й Верховного Суду, умовами допустимості доказів є: 1) одержання фактичних даних із належного процесуального джерела; 2) одержання фактичних даних належним суб`єктом; 3) одержання фактичних даних у належному процесуальному порядку; 4) належне процесуальне оформлення одержаних фактичних даних (до прикладу, постанова ККС ВС від 07 серпня 2019 року у справі № 607/14707/17).
Отже, підписання посадовими особами акту перевірки є обов`язковим реквізитом акта як офіційного службового документа органу державної влади, а його відсутність позбавляє такий документ юридичного значення. 
У зв`язку з чим колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції про те, що законодавчо не визначено обов`язок підписання акту перевірки всіма посадовими особами, що проводили перевірку. 
В Акті перевірки, складеному за наслідками документальної планової виїзної перевірки ТОВ "Красноградський млин" відсутні підписи посадових осіб, які були зазначені у вступній частині Акту та проводили перевірку дотримання Позивачем вимог податкового законодавства, зокрема, підписи головних державних інспекторів Радомська К., Звєрєва С., Гевлевич І., Горенко С. та наявні відмітки про перебування їх у відпустках на час складення даного акта, на що вірно вказано Позивачем у позові. 
Окрім того, у даних правовідносинах судом апеляційної інстанції враховується і рішення Європейського суду з прав людини «Рисовський проти України», у пунктах 70,71 якого зазначено, що державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. 
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що Акт перевірки від 17.05.2024 року № 22232/20-40-07-01-05/31889680, на підставі якого були прийняті оскаржувані податкові повідомлення-рішення є недопустимим доказом, позаяк відсутність підписів посадових осіб контролюючого органу, які її проводили, робить такий акт нечинним, а останній не може слугувати підставою для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень, а отже позовні вимоги щодо визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 07.06.2024 р. № 00322340701, № 00322650701, № 00322720701, № 00322800701, № 00322680701 та № 00323382411 є обґрунтованими та підлягають задоволенню, що узгоджується з правовою позицією, викладеною у постановах Верховного Суду від 05.03.2020 у справі № 826/16217/17, від 27.02.2018 у справі № 813/2451/17 та у справі № 813/2451/17 і є релевантною до спірних правовідносин у дані справі № 520/19911/24. 
Колегія суддів при розгляді апеляційних скарг вказує на імперативні приписи ч.5 ст.242 КАС України, якими передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Колегія суддів звертає увагу на поінформованість щодо іншої правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 19.06.2020 у справі № 140/388/19, за якою відсутність у акті перевірки підпису однієї з посадових осіб контролюючого органу, яка її проводила, стосується оформлення результатів перевірки та не може бути самостійною підставою для визнання недійсними рішень контролюючого органу, прийнятих на підставі такого акта, при відсутності порушень правил проведення перевірки. Тобто, Верховним Судом зазначено, що відсутність лише одного підпису посадової особи контролюючого органу є незначним порушенням. 
Натомість, у справі, що розглядається, в Акті перевірки відсутні підписи чотирьох посадових осіб, які проводили документальну планову виїзну перевірку, що вказує на істотне порушення при оформленні результатів перевірки Позивача, що на переконання колегії суддів, свідчить про дефектність Акту перевірки, та наявність правових підстав для неврахування висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 19.06.2020 у справі № 140/388/19 при розгляді даного спору. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що податкові повідомлення-рішення від 07.06.2024 р. Головного управління ДПС у Харківській області від 07.06.2024 р. № 00322340701, № 00322650701, № 00322720701, № 00322800701, № 00322680701 та № 00323382411 є неправомірними, оскільки прийняті на підставі доказу, який не відповідає вимогам закону, а тому не підтверджує висновки контролюючого органу, які стали підставою для їх прийняття. 
Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду від 03 грудня 2019 року у справі №1440/1965/18.
За таких обставин, колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції,що акт перевірки складений з додерженням приписів закону, у зв`язку з чим рішення суду першої інстанції підлягає частковій зміні в частині мотивів та підстав задоволення позову. 
Щодо висновків суду першої інстанції про наявність правових підстав для прийняття спірних податкових повідомлень-рішень колегія суддів зазначає наступне. 
Щодо податкового повідомлення – рішення від 07.06.2024 р. № 00322340701, яким Позивачу зменшена сума від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 6867716,00 грн. за 2023 рік (декларація з податку на прибуток підприємств № 9385440639 від 19.03.2024 р.). та висновків суду першої інстанції про наявність підстав для скасування вказаного податкового повідомлення – рішення лише в частині завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 6 497 185,02 грн., та відсутність підстав для задоволення позову щодо скасування податкового повідомлення -рішення в іншій частині в сумі 370 530,98 грн. (6 867 716,00 грн. - 6 497 185,02 грн.), колегія суддів зазначає наступне. 
За висновками пункту 1 розділу ІV Акту перевірки перевіркою встановлено порушення ТОВ "Красноградський млин" П(С)БО 7 «Основні засоби», П(С)БО 16 «Витрати» та п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст.134, ст.138 Податкового кодексу України встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування за 2023 рік у сумі 6 867 716 грн.
Стосовно порушення Позивачем вимог П(С)БО 16 «Витрати» внаслідок завищення собівартості реалізованої продукції, товарів, робіт, послуг в 2023 році, у тому числі в 3 кварталі 2023 року в сумі 330 080 грн. 
Згідно Акту перевірки, у вересні 2023 Позивачем проведено списання загальновиробничих витрат в сумі 330 079,98 грн., які мали бути відображені у складі виробничої собівартості, на собівартість реалізованої продукції в повному обсязі. В бухгалтерському обліку дана операція відображена проводкою Дт 901 Кт 91 на суму 330 079,98 грн. 
Листом від 09.05.2024 № 47 (вх. ГУ ДПС області від 09.05.2024 № 33998/6/ЕКП/67) Позивачем підтверджено здійснення проведення Дт 901 Кт 91 у вересні 2023 року на суму 330 079,98 грн. згідно оборотів рахунку 901 за вересень 2023 року. (том 2 а.с. 33, том 4 а.с. 142). 
Отже, Відповідач вважає, що у вересні 2023 року Позивачем не здійснювався розподіл загальновиробничих витрат, які напряму не можуть бути включені до собівартості реалізації у цей період. При цьому, в Акті перевірки податковим органом не ставився під сумнів сам факт наявності таких витрат у Позивача, також відповідачем не наведено доказів відсутності підстав для їх визнання чи відсутності первинної документації. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції стосовно того, що вказане порушення є власним тлумаченням Відповідача норм НП(С)БО 16, зокрема з наступних підстав. 
Відповідно до пп. 134.1.1. п.134.1 ст. 134 ПК України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Відповідно до п.3 НП(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 07.02.2013 № 73 витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).
Відповідно до п. 6 НП(С)БО16 «Витрати» затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 № 318 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Відповідно до п. 11 НП(С)БО 16 собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. 
Аналіз вищенаведеного вказує, що виробнича собівартість є складовою собівартості реалізованої продукції, а значить витрати, які мали б пройти через виробничу собівартість все одно були б визнані Позивачем у складі собівартості реалізованої продукції. 
В будь-якому разі Товариство мало право визнавати ці витрати, незалежно від класифікації цих витрат у складі будь-якої із статей Звіту про фінансові результати, та, відповідно, мало право зменшити фінансовий результат до оподаткування в повному обсязі. 
Крім того, за поясненнями представника позивача на кінець 2023 року ТОВ "Красноградський млин" не мало залишків незавершеного виробництва, тобто уся виробнича собівартість у повному обсязі була визнана у складі собівартості реалізованої продукції. 
Отже, розподіл загальновиробничих витрат здійснено позивачем, виходячи із наведеного вище та згідно бухгалтерської довідки від 30.09.2023 року (том 2 а.с. 112). 
Разом з цим, у Додатку 1 до НП(С)БО 16 "Витрати" наведений приклад розподілу загальновиробничих витрат за кореспонденцією рахунків бухгалтерського обліку, яким визначено (передбачено) розподіл змінних та постійних розподілених витрат в кореспонденції з рах. 23 "Виробництво" та розподіл постійних нерозподілених витрат в кореспонденції з рахунком 90 "Собівартість реалізації". 
Отже, розподіл загальновиробничих витрат та відповідно їх врахування в податковому обліку з застосуванням рахунку бухгалтерського обліку 90 «Собівартість реалізації» не суперечить та прямо передбачений НП(С)БО 16 "Витрати". 
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що рішення Відповідача в частині завищення Позивачем собівартості реалізованої продукції товарів, робіт, послуг в 2023 році, в тому числі в 3 кварталі 2023 року в сумі 330 080 грн. є необґрунтованим, а тому апеляційна скарга Відповідача в цій частині не підлягає задоволенню. 
Стосовно порушення Позивачем вимог П(С)БО 16 «Витрати» внаслідок завищення собівартості реалізованих послуг в сумі 370 530,98 грн., оскільки не здійснювало реалізацію послуг переробки, колегія суддів зазначає наступне . 
Матеріалами справи підтверджено, що витрати, які були віднесені Позивачем до собівартості у сумі 370 530,98 грн. є нерозподіленими загальновиробничими витратами та відображені у періоді їх виникнення – листопаді 2022 року згідно бухгалтерської довідки від 29.11.2022 року (том. 2 а.с. 111), та підтверджується регістром "обороти по рахунку 903 за листопад 2022 р". (т. 2 ст. 34). 
У відповіді на запит Головного управління ДПС у Харківській області №47 від 09.05.2024 було наведено таблицю розрахунку сум витрат за видами послуг, у якій зазначено, що загальна сума витрат з послуг переробки складає 370 530,98 грн., що накопичувалась на рахунках 231 та 91. 
Відповідно до пп. 134.1.1. п.134.1 ст. 134 ПК України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Відповідно до п.3 НП(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 07.02.2013 № 73 витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).
Відповідно до п. 6 НП(С)БО16 «Витрати» затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 № 318 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Відповідно до п. 11 НП(С)БО 16 собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат. 
Відповідно до п.16 НП(С)БО 16 нерозподілені постійні загальновиробничі витрати включаються до складу собівартості реалізованої продукції (робіт, послуг) у періоді їх виникнення.
Отже, витрати, які були віднесені до собівартості у сумі 370 530,98 грн. є нерозподіленими витратами, які у листопаді 2022 року згідно бухгалтерської довідки від 29.11.2022 року віднесені Позивачем відповідно до природи та характеру їх виникнення, до складу собівартості наданих послуг. 
Колегія суддів не погоджується з доводами суду першої інстанції щодо недостатності документального доведення Позивачем відсутності вказаного порушення, позаяк помилково не враховано принцип презумпції правомірності рішень платника податків, закріплений у підпункті 4.1.4 статті 4 ПК України. 
Крім того, судом першої інстанції не взято до уваги положення пункту 56.21 статті 56 цього Кодексу, відповідно до якого у разі, якщо норми податкового законодавства допускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків і контролюючих органів, рішення має прийматися на користь платника податків. 
До того ж не враховані особливості адміністративного судочинства про те, що обов`язок (тягар) доказування в спорі покладається на відповідача - суб`єкта владних повноважень, який повинен надати докази, що свідчать про правомірність його дій, законність прийнятих рішень. 
Так, відповідно до ч. 2. ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Суд першої інстанції, в порушення вимог ч.2 ст. 77 КАС України, обов`язок доказування поклав на Позивача, зазначивши, що ТОВ "Красноградський млин" не доведено списання нерозподілений витрат, пов`язаних із послугами переробки, на їх собівартість у листопаді 2022 р. 
Проте, наведене спростовується матеріалами справи, зокрема бухгалтерською довідкою від 29.11.2022 року (а.с. 111 т. 2). 
При цьому зі змісту Акту перевірки вбачається, що податковий орган не ставить під сумнів сам факт наявності таких витрат у Позивача, проте не погоджується із їх кваліфікацією та порядком відображення в обліку. Разом з цим, Відповідач не наводить доказів відсутності первинної документації з переробки послуг у Позивача. 
Водночас оцінюючи Акт перевірки, який слугував підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення, колегія суддів зазначає наступне. 
Акт документальної перевірки має містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного законодавства, законодавства з єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (далі - податкове, валютне та інше законодавство, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи) (п. 3 розділу II Порядку № 727). 
Згідно з п.п. 4, 5 розділу II Порядку № 727 в акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи. 
Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.
При цьому згідно з підпунктом 2 пункту 4 розділу 3 вказаного Порядку № 727 у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно:
- викласти зміст порушення з посиланням на конкретні пункти і статті законодавчих актів (міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України і якими регулюються питання оподаткування), що порушені платником податків, зазначити період (календарний день, місяць, квартал, півріччя, три квартали, рік) фінансово-господарської діяльності платника податків та господарську операцію, при здійсненні якої вчинено це порушення;
- викласти зміст порушень (у разі їх встановлення), в тому числі щодо правильності та повноти визначення фінансового результату до оподаткування згідно з бухгалтерським обліком відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків та зборів, виконання законодавства з інших питань, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи;
- зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;
- у разі відсутності первинних документів, документів податкового або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів; 
- у разі отримання під час перевірки копій документів, які підтверджують факт виявленого порушення, про це робиться запис із відображенням підстав для їх отримання, а також переліку цих документів;
- у разі відмови посадових осіб платника податків (керівника платника податків або уповноважених ним осіб) надати документи та/або копії документів посадовій особі контролюючого органу така особа складає акт у довільній формі, що засвідчує факт відмови, із зазначенням посади, прізвища, імені, по батькові посадової особи платника податків, уповноваженої здійснювати від його імені юридичні дії, та переліку документів (копій документів), які йому запропоновано подати, факт складання такого акта відображається в акті (довідці) документальної перевірки; 
- у разі надання посадовими особами платника податків (керівником платника податків або уповноваженою ним особою) посадовим особам контролюючого органу письмових пояснень щодо встановлених порушень податкового законодавства та/або причин ненадання первинних та інших документів, що підтверджують встановлені порушення, або їх копій факти надання таких пояснень необхідно відобразити в акті документальної перевірки.
Верховний Суд вже неодноразово наголошував на тому, що незважаючи на те, що акт податкової перевірки не є самостійним предметом судового оскарження, такий є одним із доказів в адміністративній справі про визнання протиправним рішення контролюючого органу, прийнятого за наслідками проведеної перевірки. Текст акта перевірки повинен деталізовано відображати зміст та суть встановлених контролюючим органом порушень та відповідати встановленим висновкам про вчинене платником податків порушення. Описова частина акта перевірки повинна бути сформульована таким чином, щоб платник податків міг зрозуміти в чому, на думку податкового органу, полягає склад вчиненого правопорушення та, заперечуючи проти встановлених у висновках акта перевірки порушень, на підставі яких приймають податкові повідомлення-рішення, мав змогу подати заперечення проти акта перевірки чи звернутися до суду з позовом про оскарження прийнятих за наслідками такої перевірки рішень контролюючого органу. 
Судом апеляційної інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що Акт перевірки на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення в частині зменшення ТОВ "Красноградський млин" від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 370 530,98 грн., не містить посилань на конкретні пункти Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», які нібито порушив Позивач. 
Відповідач обмежився лише загальним посиланням на нормативно-правовий акт (П(С)БО 16, що в свою чергу порушує принцип правової визначеності та позбавляє Позивача права на ефективний захист. Акт перевірки не містить детального посилання на первинні документи чи будь-які інші документи, що стосуються формування Позивачем показників спірних рядків, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, та доказів, що підтверджують наявність факту порушення, що викладені в Акті. 
Відсутність аналізу первинних документів та посилання на них в Акті перевірки призвело до необґрунтованості висновків відповідача щодо завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 370 530,98 грн., а тому оскаржуване податкове-повідомлення рішення в цій частині є протиправним, як наслідок, твердження податкового органу про порушення Позивачем вимог податкового законодавства є лише припущеннями, а тому, - й такими, що не можуть обґрунтовувати порушення, які ставляться у вину платнику податків. 
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 14 серпня 2024 року по справі №560/12984/23.
Отже, в ході апеляційного перегляду, доводи контролюючого органу про порушення Позивачем вимог П(С)БО 16 «Витрати» внаслідок завищення собівартості реалізованих послуг в сумі 370 530,98 грн., з підстав не здійснення реалізації послуг переробки, не знайшли свого документального підтвердження. А тому посилання контролюючого про порушення Позивачем вимог П(С)БО 16 «Витрати» внаслідок завищення собівартості реалізованих послуг в сумі 370 530,98 грн., є безпідставними.
Колегія суддів критично ставиться до доводів податкового органу, наведених у відзиві на апеляційну скаргу позивача стосовно порушенням позивачем пункту 7 П(С)БО 16, відповідно до якого витрати визнаються витратами певного періоду одночасно з визнанням доходу, для отримання якого вони здійснені, а враховуючи, що у листопаді 2022 року позивач не здійснював реалізацію послуг з переробки, то витрати включені позивачем до складу витрат листопаду 2022 року не були пов`язані з жодною окремою послугою переробки, виходячи з наступного.
Відповідно до п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей оподаткування платники податків зобов`язані вести облік доходів, витрат та інших показників, пов`язаних з визначенням об`єктів оподаткування та/або податкових зобов`язань, на підставі первинних документів, регістрів бухгалтерського обліку, фінансової звітності, інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків і зборів, ведення яких передбачено законодавством.
Згідно з пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 ПК України об`єктом оподаткування податку на прибуток підприємств є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Відповідно до п. 137.4. ст. 137 ПК України податковими (звітними) періодами для податку на прибуток підприємств, крім випадків, передбачених пунктом 137.5 цієї статті, є календарні: квартал, півріччя, три квартали, рік. При цьому податкова декларація розраховується наростаючим підсумком. 
Тобто, податок на прибуток підприємств визначається за результатами фінансово-господарської діяльності за звітний рік наростаючим підсумком, а тому зміна періоду відображення витрат у межах одного календарного року не змінює загального фінансового результату до оподаткування та не призводить до зміни бази оподаткування податком на прибуток за відповідний річний податковий період. 
Таким чином, неправильне визначення відображення витрат та їх періоду можуть свідчити виключно про можливе порушення періоду відображення таких витрат у бухгалтерськоому обліку, однак не підтверджують факту заниження податку на прибуток чи завдання збитків бюджету, та не впливає на об`єкт оподаткування у цілому за результатами податкового (звітного) року, оскільки сума витрат була врахована платником податку у межах того самого звітного року. 
Отже, перенесення витрат між звітними періодами в межах одного податкового року без зміни загального фінансового результату не є достатньою підставою для донарахування податку на прибуток.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів приходить до висновку про безпідставність встановлених в ході перевірки порушень вимог П(С)БО 16 «Витрати», внаслідок чого податкове повідомлення-рішення Відповідача від 07.06.2024 р. № 00322340701 в частині завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 370530,98 грн. є таким, що підлягає скасуванню. 
Стосовно висновків податкового органу щодо завищення інших операційних втрат і викривлення фінансових результатів та відповідно р.02 декларації з податку на прибуток у сумі 3235207 грн., у тому числі за 2-4 кв. 2021 року у сумі 948428 грн, за 2022 рік у сумі 1258588 грн, за 2023 рік у сумі 1028191 грн., колегія суддів зазначає наступне. 
Так, згідно Акту перевірки (сторінка 18 Акту перевірки) ТОВ «Красноградський млин" умисно та свідомо здійснено включення амортизаційних різниць до складу інших операційних витрат підприємства в супереч вимогам П(С)БО 7 «Основні засоби», П(С)БО 16 «Витрати» та п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст.134 Податкового кодексу України щодо відображення податкових амортизаційних різниць, чим завищено р. 2180 «Інші операційні витрати» ф.2 Звіт про фінансові результати та відповідно р.02 декларації з податку на прибуток у сумі 3 235 207 грн, у тому числі за 2-4 кв. 2021 року у сумі 948 428 грн, за 2022 рік у сумі 1 258 588 грн, за 2023 рік у сумі 1 028 191 грн.
Даючи правову оцінку фактичним обставинам справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що Позивач мав право у відповідності до вимог ПК України, збільшувати значення "Фінансовий результат до оподаткування (прибуток або збиток), визначений у фінансовій звітності відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності (+, –)" рядок 02 податкових декларацій з податку на прибуток підприємств в перевіреному періоді шляхом заповнення рядка 1.1.1 Додатку Р1 – «Різниці, на які збільшується фінансовий результат» на суми амортизації дооцінки основних засобів за 2-4 кв. 2021 року у сумі 948428 грн., за 2022 рік у сумі 1258588 грн., за 2023 рік у сумі 1028191 грн., разом в сумі 3235207 грн., з огляду на таке. 
Відповідно до пп. 134.1.1. п.134.1 ст. 134 ПК України прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які визначені відповідними положеннями цього Кодексу.
Відповідно до п.3 НП(С)БО 1 «Загальні вимоги до фінансової звітності», затвердженого Наказом Міністерства фінансів України 07.02.2013 № 73 витрати - зменшення економічних вигод у вигляді зменшення активів або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу (за винятком зменшення капіталу за рахунок його вилучення або розподілення власниками).
Відповідно до п. 6 НП(С)БО16 «Витрати» затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 31.12.99 № 318 витратами звітного періоду визнаються або зменшення активів, або збільшення зобов`язань, що призводить до зменшення власного капіталу підприємства (за винятком зменшення капіталу внаслідок його вилучення або розподілу власниками), за умови, що ці витрати можуть бути достовірно оцінені.
Відповідно до п.1. НП(С)БО 16 «Витрати» «Це Національне положення (стандарт) визначає методологічні засади формування в бухгалтерському обліку НП(С)БО 16 та її розкриття в фінансовій звітності.»
При цьому нормами НП(С)БО 16 «Витрати» не передбачено заборони включення до інших операційних витрат амортизації. Разом з цим, згідно пункту 20 НП(С)БО 16 «Витрати», до складу інших операційних витрат включаються, серед іншого, інші витрати операційної діяльності. 
НП(С)БО 16 не містить вичерпних переліків того, що може бути включено до цього виду витрат. 
Відповідно до п. 25. НП(С)БО 16 «Витрати» до складу елемента "Амортизація" включається сума нарахованої амортизації основних засобів, нематеріальних активів та інших необоротних матеріальних активів.
До складу елемента "Інші операційні витрати" включаються витрати операційної діяльності, які не увійшли до складу елементів, наведених в пп.22-25 цього Національного положення (стандарту), зокрема витрати на відрядження, на послуги зв`язку, плата за розрахунково-касове обслуговування тощо. (п. 26. НП(С)БО 16 «Витрати»). 
Отже, п. 25 П(С)БО 16 «Витрати» передбачає включення до складу витрат операційної діяльності елемента "Амортизація", але не визначає склад цього елементу та не визначає віднесення до складу елемента «Амортизація» амортизації дооцінки. 
У звязку з цим, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції в частині того, що Позивач в будь-якому разі мав право визнавати ці витрати, незалежно від класифікації таких витрат у складі статей Звіту про фінансові результати, та, відповідно, мав право зменшити у бухгалтерському обліку фінансовий результат до оподаткування в повному їх обсязі. Перекласифікація витрат у бухгалтерському обліку, тобто перенесення витрат з одної статті витрат Звіту про фінансовий результат у іншу статтю витрат, жодним чином не впливає на фінансовий результат до оподаткування періоду. 
Згідно Звіту про оцінку, проведеного суб`єктом оціночної діяльності за договором № 18/2011/4/1 від 12.01.2011 р., визначена ринкова вартість основних засобів ТОВ "Красноградський млин" станом на 31.12.2010 р. (а.с.74 т. 2)
Відповідно до п. 14.1.3. п. 14.1 ст. 14 ПК України амортизація - систематичний розподіл вартості основних засобів, інших необоротних та нематеріальних активів, що амортизується, протягом строку їх корисного використання (експлуатації). 
Порядок формування різниць, які виникають при нарахуванні амортизації необоротних активів визначені у статті 138 ПК України. 
Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України фінансовий результат до оподаткування зменшується на суму розрахованої амортизації основних засобів та/або нематеріальних активів відповідно до пункту 138.3 цієї статті.
Тобто, Позивач, відповідно до вимог ПК України, включало суму податкових різниць до відповідних додатків до Декларацій з податку на прибуток, чим коригувало фінансовий результат та збільшувало базу оподаткування. 
Зазначене підтверджується матеріалами справи, зокрема даними співставлення окремих показників декларацій з податку на прибуток за 2-4 кв. 2021, 2022, 2023 роки та регістрів бухгалтерського обліку (т. 1 а.с. 32); зведених даних щодо задекларованих платником податків та встановлених у процесі проведення перевірки сум різниць, які виникають відповідно до ПК України за період з 01.04.2021 по 31.12.2023 (т.1 а.с. 143-144); оборотами по рахунку 949 за 2021, 2022, 2023 роки (т.4, а.с. 136-138), оборотно-сальдовими відомостями по рахунку 13 за квітень – грудень 2021, 2022, 2023 роки (т. 4 а.с. 139-141). 
Відповідно до пп. 138.3.1 п. 138.3 ст.138 ПК України розрахунок амортизації основних засобів та нематеріальних активів здійснюється відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності з урахуванням обмежень, встановлених підпунктом 14.1.138 пункту 14.1 статті 14 розділу I цього Кодексу, підпунктами 138.3.2-138.3.4 цього пункту. При такому розрахунку застосовуються методи нарахування амортизації, передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку.
Для розрахунку амортизації відповідно до положень цього пункту визначається вартість основних засобів та нематеріальних активів без урахування їх переоцінки (уцінки, дооцінки), проведеної відповідно до положень бухгалтерського обліку.
Позивач, виконуючи розрахунок податкової амортизації, визначило вартість основних засобів без урахування їх дооцінки, та, відповідно, включило суми амортизації, які є податковими різницями до відповідних додатків АМ та РІ декларацій з податку на прибуток. 
У бухгалтерському обліку ці операції накопичуються за відповідними статтями витрат та списуються на інші витрати наступними проведеннями: Дт 949 Кт 231, Дт 949 Кт 91, Дт 949 Кт 92, Дт 949 Кт 93 (обороти по рахунку 949 - за 2-4 кв.2021, 2022, 2023 роки (т.4, а.с. 136-138)). 
Отже, витрати на амортизацію переоцінених основних засобів, які були визнані у бухгалтерському обліку та зменшили фінансовий результат до оподаткування згідно з національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку, були включені до податкових різниць і відповідно збільшили фінансовий результат до оподаткування відповідно до ПК України. 
Таким чином, Позивач у відповідності до вимог Податкового кодексу України звітності шляхом декларування податкових різниць збільшено об`єкт оподаткування податком на прибуток на всю суму нарахованої амортизації нарахованої в бухгалтерському обліку відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку. 
Судом апеляційної інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що Акт перевірки на підставі якого прийнято оскаржуване податкове повідомлення-рішення в частині зменшення ТОВ "Красноградський млин" від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток на суму 3 235 207 грн., не містить посилань на конкретні пункти Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 7 «Основні засоби», Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 «Витрати», всупереч яким, Позивач здійснив відображення амортизаційних різниць. Відповідач знов обмежився лише загальним посиланням на нормативно-правовий акт (П(С)БО 7, П(С)БО 16). 
Крім того, Акт перевірки не містить детального посилання на первинні документи чи будь-які інші документи, що стосуються формування Позивачем податкових різниць, які виникають при нарахуванні амортизації необоротних активів (стаття 138 розділу III ПК України) та доказів, що підтверджують наявність факту порушення, що викладені в Акті. 
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що висновки контролюючого органу про завищення інших операційних втрат і викривлення фінансових результатів та відповідно р.02 декларації з податку на прибуток у сумі 3 235 207 грн., у тому числі за 2-4 кв. 2021 року у сумі 948 428 грн., за 2022 рік у сумі 1 258 588 грн., за 2023 рік у сумі 1 028 191 грн. безпідставними. 
У пп.4.1.4 п.4.1 ст.4 ПК України закріплено принцип презумпції правомірності рішень платника податку в разі, якщо норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як i платника податків, так і контролюючого органу.
Положеннями п.56.21 ст.56 ПК України передбачено, що у разі коли норма цього Кодексу чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі цього Кодексу, або коли норми різних законів чи різних нормативно-правових актів, або коли норми одного і того ж нормативно-правового акта суперечать між собою та припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняти рішення на користь як платника податків, так і контролюючого органу, рішення приймається на користь платника податків.
Сама юридична конструкція норми пункту 56.21 статті 56 ПК України дає підстави стверджувати, що презумпція застосовна не лише у ситуації прямої суперечності норм, але й у будь-якій іншій ситуації невизначеності в процесі правозастосування. Для її застосування необхідно і достатньо виявлення двох або більше альтернативних варіантів правомірної поведінки, обравши найвигідніший для себе з яких платник має почуватися захищеним від можливих негативних наслідків як з боку контролюючого органу, так і суду. Більше того, наведеною нормою охоплюються не лише очікування платника, запровадженням у податковому законодавстві цієї презумпції як принципу (основної засади) накладається відповідний таким очікуванням обов`язок вибору визначеного нею варіанту поведінки і контролюючим органом, і судом. При цьому тягар доведення хибності (відсутності правових підстав) обраного платником варіанту поведінки покладається законом на контролюючий орган.
Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 10 лютого 2021 року у справі № 380/671/20.
У розрізі наведеного варто зауважити, що Європейський суд з прав людини підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Він передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Принцип "належного урядування" не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу.
Державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх обов`язків. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що податкове повідомлення-рішення Відповідача від 07.06.2024 р. № 00322340701 в частині зменшення суми від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 3235207 грн. є таким, що підлягає скасуванню, а позовні вимоги підлягають задоволенню. 
Стосовно висновків податкового органу про порушення Позивачем вимог П(С)БО 16 «Витрати», Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» з причин відсутності випуску продукції за списаним зерном, внаслідок чого ТОВ "Красноградський млин" умисно та свідомо завищено собівартість реалізованої продукції по рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» всього в сумі 2 931 298 грн., в тому числі по періодах в півріччі 2021 в сумі 152861 грн., 9 місяцях 2021 в сумі 152861 грн., 2021 рік в сумі 152861 грн., 1 кв. 2023 в сумі 1346042 грн, півріччі 2023 в сумі 2221866 грн, 9 місяцях 2023 в сумі 2221866 грн, 2023 рік в сумі в сумі 2778437 грн., колегія суддів зазначає наступне. 
Судом першої інстанції встановлено, що вказане порушення пов`язано із наступними порушеннями, вказаними в Акті перевірки: 
- встановлено заниження податкових зобов`язань з ПДВ у сумі 410 382 грн., а саме: квітень 2021 року у сумі 21 401 грн., лютий 2023 року у сумі 188 446 грн., травень 2023 року у сумі 122 615 грн. та жовтень 2023 року у сумі 77 920 грн.;
- порушення абз. в п. 198.5 ст.198 Податкового кодексу України підприємством занижено податкові зобов`язання з ПДВ всього у сумі 410 382 грн., а саме: за квітень 2021 року в сумі 21401 грн., за лютий 2023 року в сумі 188 446 грн., за травень 2023 року в сумі 122 615грн. та за жовтень 2023 року в сумі 77 920 грн.; 
- в порушення п.п.201.1, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, перевіркою встановлено відсутність складення та реєстрації ТОВ "Красноградський млин" протягом граничного строку, передбаченого статтею 201 Податкового кодексу України, податкових накладних; на суму ПДВ 410 382 грн., а саме: квітні 2021 в сумі 21 401 грн., у лютому 2023 в сумі 188 446 грн., у березні 2022 в сумі 122 615 грн., у жовтні 2023 в сумі 77 920 грн.
На підставі наведених висновків ГУ ДПС у Харківській області прийняті 07.06.2024 р. податкові повідомленні – рішення № 00322650701 та № 00322720701 (відповідно), а саме: № 00322650701 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (код платежу 14010100) на 512977,50 грн., з яких: податкове зобов`язання 410382,00 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 102595,50 грн. та № 00322720701 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 11270,05 грн. за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (код платежу 14010100). 
Зі змісту акту перевірки виплтває, що в ході перевірки, на підставі наданих на перевірку первинних документів за період з 01.04.2021 по 31.12.2023 встановлено випадки в кінці місяців списання на виробництво борошна пшениці 2 та 3 класу у кількості 567000 кг на загальну суму 2931297,97 грн, в тому числі по періодах в 2 кварталі 2021 в сумі 152860,73 грн, 1 кв. 2023 в сумі 1346042,01 грн, 2 кв. 2023 в сумі 875824,24 грн, 4 кв. 2023 в сумі 556570,99 грн без подальшого випуску борошна в такому звітному місяці. Такі випадки встановлені 28.04.2021 р., 28.02.2023, 31.05.2023, 31.10.2023 р. відповідно до накладних -розпоряджень про відпуск зерна.
Матеріалами справи підтверджено, що основним видом господарської діяльності ТОВ "Красноградський млин" є виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості (Код КВЕД 10.61). 
Згідно п. 3 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 07.02.2013 № 73 (далі - НП(С)БО 1 "Загальні вимоги до фінансової звітності") операційна діяльність – це основна діяльність підприємства, а також інші види діяльності, які не є інвестиційною чи фінансовою діяльністю. Основна діяльність – це операції, пов`язані з виробництвом або реалізацією продукції (товарів, робіт, послуг), що є головною метою створення підприємства і забезпечують основну частку його доходу. 
Операції з переробки ТОВ «Красноградський млин» зерна (пшениці тощо) у продукцію (борошно різного гатунку, висівки тощо) та подальша реалізація платником податку продуктів переробки цього зерна безпосередньо пов`язана із господарською діяльністю ТОВ «Красноградський млин»" та є операційною діяльністю. 
Згідно п. 6 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 9 "Запаси", затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 20.10.99 № 246 (далі – НП(С)БО 9 "Запаси"), для цілей бухгалтерського обліку запаси включають: готову продукцію, що виготовлена на підприємстві, призначена для продажу і відповідає технічним та якісним характеристикам, передбаченим договором або іншим нормативно-правовим актом.
Згідно п. 11 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 16 "Витрати", затвердженого 31.12.99 № 318 (далі – НП(С)БО 16 "Витрати"), собівартість реалізованої продукції (робіт, послуг) складається з виробничої собівартості продукції (робіт, послуг), яка була реалізована протягом звітного періоду, нерозподілених постійних загальновиробничих витрат та наднормативних виробничих витрат.
Згідно п. 8 Методичних рекомендацій по застосуванню регістрів бухгалтерського обліку, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 29.12.2000 № 356, господарські операції відображаються в облікових регістрах під час надходження первинних документів або підсумками за місяць, в залежності від характеру і змісту операцій. 
Згідно п. 6.6 облікової політики ТОВ «Красноградський млин» (т. 2 а.с. 77) на підприємстві встановлена тривалість операційного циклу виконання робіт (надання послуг) - один календарний місяць. 
Відповідно до п. 5.3.10 Положення про ведення обліку та оформлення операцій із зерном та продуктами його перероблення на складах ТОВ "Красноградський млин", затвердженого наказом № 138/1.П від 19.05.2017 р. (далі – Положення про облік зерна та продуктів переробки) (т. 4 а.с. 123-126), щомісяця проводиться повна зачистка виробничого корпусу комісією, призначеною керівником, у встановленому порядку із складанням форми 117. Отже, складанням зазначеної форми завершується операційний цикл. 
Таким чином, колегія суддів погоджується із судом першої інстанції про те, що операції з передачі зерна у переробку та виготовлення з нього продуктів переробки формуються Позивачем за кожний календарний місяць у відповідності до правил, установлених обліковою політикою та Положенням про облік зерна та продуктів переробки. Відповідно, Акт про зачистку виробленого корпусу та результатах переробки зерна (форма 117) є основним документом, що складається за календарний місяць роботи млина та підтверджує кількість переданого зерна в переробку та фактичну кількість виготовленої готової продукції (борошна (різного гатунку), висівок тощо) за календарний місяць. 
Водночас згідно ч. 5 ст. 9 цього Закону господарські операції повинні бути відображені в облікових регістрах у тому звітному періоді, в якому вони були здійснені. 
Таким чином, операції з передачі зерна у переробку та виготовлення з нього продуктів переробки за кожний календарний місяць підтверджено вищевказаними документами, серед яких, Акт про зачистку виробленого корпусу та результатах переробки зерна (форма 117), який є основним документом, що складається за календарний місяць роботи млина та підтверджує кількість переданого зерна в переробку та фактичну кількість виготовленої готової продукції (борошна (різного гатунку), висівок тощо) за календарний місяць. 
Отже, відповідач безпідставно відокремив певні дні із загального операційного циклу (календарного місяця). До того ж в ці дні (28.04.2021 р, 28.02.2023 р., 31.05.2023 р., 31.10.2023 р.) млин працював, що підтверджується відповідними документами. 
Матеріалами справи підтверджена передача у переробку зерна 25 000 кг за 28.04.2021 р., 257 000 кг за 28.02.2023 р., 165 000 кг за 31.05.2023 р. та 120 000 кг за 31.10.2023 р. та використання у виробництві готової продукції та різного роду відходів, зокрема, квітень 2021 р., лютий 2023 р., травень та жовтень 2023 р. розпорядженнями на відпуск зерна в переробку (форма 109), накладними на відпуск зерна в переробку (форма 110), актами про зачистку виробленого корпусу та результатах переробки зерна (форма 117), накладними на здавання продукції із виробництва на склад (форма 112), рапортами про виробництво потоків борошна і використання зерна на борошномельному заводі (форма 113а) та звітами про рух хлібопродуктів тари на елеваторах і складах (форма 3ХС-37), даними обліку згідно оборотів по рахунку 201 "сировина й матеріали" квітень 2021 р., лютий 2023 р., травень та жовтень 2023 р., згідно оборотів по рахунку 26 "готова продукція" квітень 2021 р., лютий 2023 р., травень та жовтень 2023 р. (а.с. 99-250 т. 3, а.с. 1-135т. 4).
Таким чином, передане у переробку зерно 25 000 кг за 28.04.2021 р., 257 000 кг за 28.02.2023 р., 165 000 кг за 31.05.2023 р. та 120 000 кг за 31.10.2023 р. використано у виробництві готової продукції та різного роду відходів, що підтверджується вище вказаними документами. 
Колегія суддів відмічає, що фактично висновок податкового органу про правомірність спірних податкових повідомлень – рішень є суперечливим, адже Відповідач визнає, що пшениця, яка була відпущена у виробництво за накладними (форма 110) від 28.04.2021 (25000 кг), 28.02.2023 (257000 кг), 31.05.2023 (165000 кг) та 31.10.2023 (120000 кг) увійшла до загального тонажу переробленої пшениці за місяць, що підтверджено актом зачистки (форма 117) та вказує, що перевіркою достовірно встановлено списання вказаних обсягів пшениці у виробництво та встановлено обсяги виробленої готової продукції (сторінки 23-24 Акту перевірки). 
Разом з цим, доводи Відповідача про встановлення мінімального строку виробничого процесу у 12 годин є недоведеними та такими, що спростовуються матеріалами справи, зокрема, схемами побудови технологічних процесів переробки ТОВ "Красноградський млин" (т.6 а.с. 144-145), затверджені наказом № 6/1-П від 02.01.2018 р., (т.6, а.с. 142), поясненнями головного технолога (т. 6 а.с. 143), згідно яких, точних та чітких норм погодинного виробничого процесу переробки зерна пшениці (різного класу тощо) у готову продукцію (борошно різного ґатунку, висівок тощо) не існує і у Позивача не встановлено, та процес виробництва може коливатися від 2 до 24 годин та залежить від багатьох чинників. 
Отже, висновки Акту перевірки про завищення собівартості реалізованої продукції по рядку 2050 «Собівартість реалізованої продукції (товарів, робіт, послуг)» всього в сумі 2 931 298 грн., в тому числі по періодах в півріччі 2021 в сумі 152861 грн., 9 місяцях 2021 в сумі 152861 грн., 2021 рік в сумі 152861 грн., 1 кв. 2023 в сумі 1346042 грн, півріччі 2023 в сумі 2221866 грн, 9 місяцях 2023 в сумі 2221866 грн, 2023 рік в сумі в сумі 2778437 грн., є необґрунтованими та містяться на суб`єктивних припущеннях Відповідача. 
Оскільки зафіксовані в Акті перевірки порушення щодо заниження податкових зобов`язань у сумі 410382 грн., а саме: квітень 2021 року у сумі 21 401 грн., лютий 2023 року у сумі 188 446 грн., травень 2023 року у сумі 122 615 грн. та жовтень 2023 року у сумі 77 920 грн. та відсутності складення та реєстрації ТОВ "Красноградський млин" податкових накладних на суму ПДВ 410 382 грн., а саме: квітні 2021 в сумі 21 401 грн., у лютому 2023 в сумі 188 446 грн., у березні 2022 в сумі 122 615 грн., у жовтні 2023 в сумі 77 920 грн., є похідними від порушення Позивачем по операціям з передачі зерна у переробку та виготовлення з нього продуктів переробки за кожний календарний місяць, що не знайшло свого підтвердження під час розгляду справи, то у Позивача відсутній обов`язок нарахувати податкові зобов`язання, скласти і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені ПК України для такої реєстрації, податкові накладні.
Підпунктом в п. 198.5. ст. 198 ПК України передбачено, що платник податку зобов`язаний нарахувати податкові зобов`язання виходячи з бази оподаткування, визначеної відповідно до пункту 189.1 статті 189 цього Кодексу, та скласти не пізніше останнього дня звітного (податкового) періоду і зареєструвати в Єдиному реєстрі податкових накладних в терміни, встановлені цим Кодексом для такої реєстрації, зведену податкову накладну за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість (для товарів/послуг, необоротних активів, придбаних або виготовлених до 1 липня 2015 року, - у разі якщо під час такого придбання або виготовлення суми податку були включені до складу податкового кредиту), у разі якщо такі товари/послуги, необоротні активи призначаються для їх використання або починають використовуватися в операціях, що здійснюються платником податку в межах балансу платника податку, у тому числі передача для невиробничого використання, переведення виробничих необоротних активів до складу невиробничих необоротних активів. 
До того ж, передане зерно у переробку та виготовлена з нього готова продукція та різного роду відходів не є необоротними активами, що відображають у балансі за такими статтями: нематеріальні активи, незавершені капітальні інвестиції, основні засоби, інвестиційна нерухомість, довгострокові біологічні активи, довгострокові фінансові інвестиції, довгострокова дебіторська заборгованість, відстрочені податкові активи, гудвіл, відстрочені аквізиційні витрати, інші необоротні активи згідно Положення (стандарт) бухгалтерського обліку №7 «Основні засоби», затверджений наказом Міністерства фінансів України від 27 квітня 2000 року № 92, а тому висновки відповідача про порушення пп. в п. 198.5. ст. 198, пп. 201.1, п. 201.10 ст. 201 ПК України є безпідставними. 
Оскільки доводи апеляційної скарги Відповідача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині відсутні. 
Щодо податкового повідомлення – рішення від 07.06.2024 р. № 00322650701 в частині збільшення суми грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (код платежу 14010100) за січень – серпень 2022 р. на 23 28,00 грн., з яких: податкове зобов`язання 18 628,00 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) 4657,00 грн. та № 00322800701 про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у сумі 9314,00 грн. за платежем податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) (код платежу 14010100). 
Оскаржувані податкові повідомлення-рішення прийняті Відповідачем у зв`язку з невідображенням Позивачем податкових зобов`язань з ПДВ від відшкодування комунальних витрат (електроенергія) та застований штраф за нескладання та нереєстрацію податкових накладних на суму ПДВ 18 628 грн., а саме: у січні 2022 в сумі 4 800 грн.; лютому 2022 в сумі 3 498 грн; березні 2022 в сумі 3 333 грн; квітні 2022 в сумі 1 522 грн.; травні 2022 року в сумі 2 916 грн.; червні 2022 року у сумі 941грн.; липні 2022 року у сумі 568 грн.; серпні 2022 року у сумі 1 050 грн. 
Правило виникнення податкових зобов`язань з ПДВ - першої події визначено у ст. 187 ПКУ. У відповідності до вимог п. 187.1. п. 187 ПКУ (в редакції, що діяла на момент спірних відносин), датою виникнення податкових зобов`язань з постачання товарів/послуг вважається дата, яка припадає на податковий період, протягом якого відбувається будь-яка з подій, що сталася раніше:
а) дата зарахування коштів від покупця/замовника на банківський рахунок платника податку як оплата товарів/послуг, що підлягають постачанню, а в разі постачання товарів/послуг за готівку - дата оприбуткування коштів у касі платника податку, а в разі відсутності такої - дата інкасації готівки у банківській установі, що обслуговує платника податку;
б) дата відвантаження товарів, а в разі експорту товарів - дата оформлення митної декларації, що засвідчує факт перетинання митного кордону України, оформлена відповідно до вимог митного законодавства, а для послуг - дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. Для документів, складених в електронній формі, датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку, вважається дата, зазначена у самому документі як дата його складення відповідно до Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", незалежно від дати накладення електронного підпису.
Отже, згідно положень п. б) п. 187.1 ст. 187 ПК України, саме для послуг (датою першої події) є дата оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. 
За загальним правилом, первинним документів для постачання послуг у розумінні вимог ст. ст. 1,9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні" є акт наданих послуг. 
Таким чином, датою визначення платником податків податкових зобов`язань (при постачанні послуг) є дата оформлення Акту надання послуг. 
Згідно умов п. 4.5. Договору купівлі-продажу майна № 123 від 13.12.2021 року, укладеного Товариством із ФГ "Фортуна", у покупця (Фермерського господарства "Фортуна") виникає обов`язок відшкодувати Позивачу вартість комунальних послуг лише після отримання від Товариства копії рахунку, виставленого за такі послуги відповідними постачальниками послуг, а також документів, що підтверджують сплату такого рахунку Товариством. 
Покупець зобов`язаний відшкодовувати Продавцеві суму орендної плати, оплачену Продавцем за Земельну ділянку за період з моменту укладання цього Договору та до припинення дії договору оренди Земельної ділянки. Відшкодування здійснюється протягом 10 (десяти) робочих днів від дати отримання від Продавця копії рахунку, а також документів, що підтверджують таку оплату (п. 4.6. Договору купівлі-продажу майна № 123 від 13.12.2021 року). 
Позивач 01.09.2022 р. виставив ФГ "Фортуна" рахунок № 628 на суму 111747,98 грн., у т.ч. ПДВ – 18 624,66 грн. Сторони узгодили надання послуг на суму 111747,98 грн., у т.ч. ПДВ – 18 624,66 грн. згідно Акту надання послуг № 2253 від 01.09.2022 р., що і є підтвердженням факту їх постачання (надання послуг). 
ФГ "Фортуна" сплатило 111 747,98 грн., у т.ч. ПДВ – 18624,66 грн. 12 січня 2023 р., що підтверджується даними банківської виписки АТ "Райффайзен банк" з 01.01.2023 по 16.01.2023 р. Це також підтверджує, що правило першої події визначено Позивачем у відповідності до вимог пп. б) п. 187.1. п. 187 ПКУ, для послуг – за датою оформлення документа, що засвідчує факт постачання послуг платником податку. 
В судовому засіданні представник позивача пояснила, що за фактом першої події – складання акту надання послуг, позивачем сформовані податкові зобов`язання у вересні 2022 року, що підтвердив представник відповідача в судовому засіданні.
Враховуючи те, що акт про надання послуг був складений у вересні 2022 року, то у позивача були відсутні підстави для формування податкових зобов`язань з ПДВ у січні – серпні 2022, складання податкових накладних та їх реєстрація, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що Позивач не допустив порушення вимог п. 187.1 ст. 187, п.188.1 ст.188 ПК України. 
Оскільки у Позивача відсутній обов`язок нарахувати податкові зобов`язання, а складання та реєстрація податкових накладних є похідними від першого порушення, слід дійти висновку про відсутність порушення вимог п.201.1, п.201.10 ст. 201 ПК України.
Відтак, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення в наведеній частині слід залишити без змін. 
Також колегія суддів зазначає, доводи позивача про незаконність висновків податкового органу, наведеного у акті перевірки підтверджуються висновком економічної експертизи (т. 5 а.с. 223-250, т. 6 а.с. 1-25) за результатами проведення якої експертом зроблені висновки, що документально та нормативно не підтверджуються висновки Акту перевірки від 17.05.2024 №22232/20-40-07-01-05/31889680 ДПС України ГУ ДПС у Харківській області стосовно порушення ТОВ "Красноградський млин": 
- П(С)БО 7 «Основні засоби», П(С)БО 16 «Витрати» та п.п. 134.1.1 п. 134.1 ст.134, ст.138 Податкового кодексу України у наслідок якого встановлено завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування за 2023 рік у сумі 6 867 716 грн.; 
- п. 187.1 ст. 187, п.188.1 ст.188, абз. В п.198.5, п.198.6 ст.198, п.201.1 ст.201, Податкового кодексу України, у наслідок чого занижено податок на додану вартість в періоді, що перевірявся, на загальну суму 429 010 грн., в а саме: квітень 2021 року у сумі 21 401 грн., січень 2022 року у сумі 4 800 грн.; лютий 2022 року у сумі 3 498 грн.; березень 2022 року у сумі 3 333 грн.; квітень 2022 року у сумі 1 522 грн.; травень 2022 року у сумі 2 916 грн.; червень 2022 року у сумі 941 грн.; липень 2022 року у сумі 568 грн.; серпень 2022 року у сумі 1 050 грн., лютий 2023 року у сумі 188 446 грн., травень 2023 року у сумі 122 615 грн. та жовтень 2023 року у сумі 77 920 грн.; 
- п.201.1, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, у наслідок чого перевіркою встановлено відсутність складення та реєстрації протягом граничного строку податкових накладних на суму ПДВ 18 628 грн., а саме: у січені 2022 в сумі 4 800 грн.; у лютому 2022 в сумі 3 498 грн; у березні 2022 в сумі 3 333 грн; у квітні 2022 в сумі 1 522 грн.; у травні 2022 року в сумі 2 916 грн.; у червні 2022 року у сумі 941грн.; у липні 2022 року у сумі 568 грн.; у серпні 2022 року у сумі 1 050 грн.; 
- п.201.1, п.201.10 ст. 201 Податкового кодексу України, у наслідок чого перевіркою встановлено відсутність складення та реєстрації протягом граничного строку податкових накладних на суму ПДВ 410 382 грн., а саме: у квітні 2021 в сумі 21 401 грн.; у лютому 2023 в сумі 188 446 грн; у березні 2022 в сумі 122 615 грн та у жовтні 2023 в сумі 77 920 грн. 
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Відповідно до частин першої, другої статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. 
Порядок проведення експертизи на замовлення учасників справи врегульований, зокрема статтею 104 КАС України, згідно з частиною першою якої, учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення. 
Ураховуючи наведене правове регулювання, суд апеляційної інстанції зазначає, що висновок експерта у цій справі є доказом згідно вимог ст. 72 КАС України. 
Відтак, зазначений висновок експерта підтверджує протиправність спірних податкових повідомлень-рішень та необґрунтованість висновків контролюючого органу.
Щодо податкового повідомлення-рішення від 07.06.2024 р. № 00322680701, яким Позивачу визначено суму грошового зобов`язання в сумі 31 343,13 грн., з яких: податкове зобов`язання з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки в сумі 25 074,50 грн., штрафні (фінансові) санкції (штрафи) в сумі 6 268,63 грн., за 2 - 4 квартал 2021-2022 р. 
Приймаючи наведені податкові повідомлення рішення відповідач виходив з того, позивачем здійснюється інше цільове використання ангару (як криту стоянку під легкові автомобілі та вантажну техніку).
Колегія суддів вважає такі доводи податкового органу помилковими та погоджується з висновками суду першої інстанції, що функціональне призначення об`єкта нерухомості визначено платником податку за класом 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості" правильно згідно Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що підтверджується зібраними доказами у справі, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що основним видом господарської діяльності ТОВ "Красноградський млин" є виробництво продуктів борошномельно-круп`яної промисловості (Код КВЕД 10.61) та клас 10 "виробництво харчових продуктів" у секції "С - Переробна промисловість" згідно Класифікатора видів економічної діяльності ДК 009:2010. 
Позивач є власником об`єкту нерухомості – Ангару, загальною площею 455,9 кв.м. за адресою Харківська область м. Красноград вул. Полтавська, 186 згідно договору купівлі-продажу від 27.12.2002 р. № 905/2002/345 (т. 4 а.с. 159-162).Рік введення в експлуатацію Ангару – 2002, інвентарний № 1/24, із функціональним призначенням – виробничий склад готової продукції, в оренду, лізінг, позичку Позивач не здає, що підтверджується довідкою Позивача № 73 від 05.07.2024 р. (т. 4 а.с. 189). 
Згідно підпункту 14.1.129-1 п. 14.1 ст. 14 ПКУ об`єкти нежитлової нерухомості - будівлі, приміщення, що не віднесені відповідно до законодавства до житлового фонду. У нежитловій нерухомості виділяють з-поміж іншого будівлі промислові та склади (підпункт "ґ"). 
Відповідно до пункту 5.3 статті 5 ПК України інші терміни, що застосовуються у цьому Кодексі і не визначаються ним, використовуються у значенні, встановленому іншими законами. 
Ведення Державного класифікатора будівель та споруд здійснює Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем у будівництві Держбуду України.
Відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, затвердженого наказом Державного комітету України по стандартизації, метрології та сертифікації від 17.08.2000 року № 507, будівлі промисловості (криті будівлі промислового призначення, наприклад, фабрики, майстерні, бойні, пивоварні заводи, складальні підприємства тощо) віднесено до підрозділу «Будівлі нежитлові» група 125 «Будівлі промислові та склади» клас 1251 «Будівлі промисловості».
До будівель промисловості відносяться об`єкти нерухомості, які відповідно до Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000 належать до класу 1251 «Будівлі промисловості», який в свою чергу включає серед іншого підклас: 1251.5 «Будівлі підприємств харчової промисловості». 
При цьому, визначення приналежності будівлі до того чи іншого класу проводиться на підставі документів, що підтверджують право власності, з урахуванням класифікаційних ознак та функціонального призначення об`єкта нерухомості згідно з ДК 018-2000. 
Крім того встановлено, що правильність класифікації Ангару загальною площею 455,9 кв.м. за класифікаційною ознакою його функціонального призначення за класом 1251.5 - "Будівлі підприємств харчової промисловості" згідно Державного класифікатора будівель та споруд 018-2000 підтверджено експертним висновком АС4 № 2418006 від 28.06.2024 р. (т. 4 а.с. 190-193), наданим ДП "Державний науково-дослідний інститут автоматизованих систем в будівництві". 
Згідно з пунктом 10.1 статті 10 ПК України до місцевих податків належать податок на майно та єдиний податок.
Платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом (пункт 15.1 статті 15 ПК України).
Відповідно до статті 265 ПК України податок на майно складається з податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки та транспортного податку та плати за землю.
Статтею 266 ПК України регламентовано елементи податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. 
Згідно з підпунктом 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 ПК України платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості. 
Об`єктом оподаткування є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка (підпункт 266.2.1 пункту 266.2 статті 266 ПК України).
Підпунктом 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України встановлено пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки.
Відповідно до підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, віднесені до групи "Будівлі промислові та склади" (код 125) Державного класифікатора будівель та споруд ДК 018-2000, що використовуються за призначенням у господарській діяльності суб`єктів господарювання, основна діяльність яких класифікується у секціях B-F КВЕД ДК 009:2010, та не здаються їх власниками в оренду, лізинг, позичку. 
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що Позивач є суб`єктом господарювання, основна діяльність якого кваліфікована у секції "С - Переробна промисловість" згідно Класифікатора видів економічної діяльності ДК 009:2010 і як виробник продуктів борошномельно-круп`яної промисловості використовує належний йому Ангар для промислового виробництва готової продукції (виробничий склад готової продукції) і не здає його в оренду, лізинг, позичку, а тому така будівля в силу норм підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно. 
Так, довідкою ТОВ «Красноградський млин» від 05.07.2024 р. (а.с. 189) підтверджується, що ангар має функціональне призначення виробничого складу готової продукції.
Враховуючи приписи підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 ПК України контролюючий орган помилково відніс належну Позивачу нежитлову будівлю до категорії об`єктів оподаткування, а тому суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про протиправність та скасування податкового повідомлення-рішення від 07.06.2024 р. № 00322680701. 
Колегія суддів відхиляє доводи Відповідача щодо використання Ангару як критої стоянки для легкових автомобілів та вантажної техніки, з мотивів їх необґрунтованості і такі твердження ґрунтуються виключно на суб`єктивних припущеннях та не підтверджені належними доказами у розумінні ст. 73 КАС України. Натомість матеріали справи свідчать про використання спірної нежитлової будівлі як виробничого складу готової продукції. 
Отже, висновки Акту перевірки про заниження Позивачем податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки всього у сумі 25074,5 грн, у т.ч. за 2-4 квартал 2021 року у сумі 10257,75 грн, за 2022 рік у сумі 14816,75 грн. є недоведеними. 
Щодо податкового повідомлення-рішення від 07.06.2024 р. № 00323382411, яким Позивачу визначена сума штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) у сумі 1020,00 грн. за платежем податок на доходи фізичних осіб, що сплачуються податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати (код платежу 11010100).
Згідно висновку Акту перевірки, Позивачем у порушення пп. «б» п. 176.2 ст. 176 ПК України, відображенні недостовірні дані в податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку за формою 4 ДФ за 2-3 квартали 2022 року та за 1 квартал 2023 року, а саме: 2 кв. 2022 року (травень, червень) в Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (форма № 4ДФ) номер зазначений у графі «Реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта не є реєстраційними номерами облікової картки платника податків з ДРФО/ фізична особа за вказаним номером паспорта у вигляді картки на обліку в окремому реєстрі ДРФО не перебуває (код помилки 3); за 1 кв. 2023р. (лютий) в Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (форма № 4ДФ) зазначена ознака доходу 127, замість ознаки доходу -146. 
Відповідно до пп. "б" п. 176.2 ст. 176 ПК України особи, які відповідно до цього Кодексу мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску зобов`язані: подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (з розбивкою по місяцях звітного кварталу), до контролюючого органу за основним місцем обліку. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку - фізичній особі податковим агентом, платником єдиного внеску протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не допускається.
Пунктом 119.1 ст. 119 ПК України встановлена відповідальність податкового агента за неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, - у вигляді штрафу в розмірі 1020 гривень. 
Передбачені цим пунктом штрафи не застосовуються у випадках, якщо недостовірні відомості або помилки в податковій звітності про суми доходів, нараховані (сплачені) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), виникли у зв`язку з виконанням податковим агентом вимог пункту 169.4 статті 169 цього Кодексу та були виправлені відповідно до вимог статті 50 цього Кодексу. 
Згідно п. 119.3. ст. 119 ПК України штрафи, передбачені пунктами 119.1 і 119.2 цієї статті, не застосовуються у випадках, якщо помилки щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків у податковій звітності про суми доходів, нараховані (сплачені) на користь платника податків, суми утриманого з них податку були виправлені податковими агентами самостійно, у тому числі протягом 30 календарних днів з дня надходження повідомлень про помилки, виявлені контролюючим органом. 
Як вбачається з матеріалів справи, у 4 кварталі 2022 р. Позивачем виплачена матеріальна допомога ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на поховання батьків (згідно наказів № 140-П та № 141-П від 24.10.2022 р. відповідно). Вказана допомога виплачена на поховання іншої особи, ніж працівник, а тому відповідає ознаці доходу "127" згідно Довіднику ознак доходів для ф. 4ДФ (том 4 а.с. 225) і така ознака доходу визначена у додатку 4 ДФ до податковому розрахунку за 4 квартал 2022 р. (№ 9303591611), який поданий Позивачем 02.02.2023 р. При цьому Відповідач невірно визначив період порушення як 1 кв. 2023 р. (лютий). 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що недостовірність відомостей при виплаті матеріальної допомоги за ознакою доходу 127, замість ознаки доходу -146 вказаним вище особам не призводить до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку, позаяк, нарахування та утримання доходу фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску проведені Позивачем відповідно до чинного законодавства і це підтверджується даними перевірки: - порушень ст. 168 ПКУ в частині повноти та своєчасності перерахування утриманого із заробітної плати податку на доходи фізичних осіб не встановлено (сторінка 59 Акту перевірки); - порушень ст. 168 ПКУ в частині повноти та своєчасності перерахування утриманого із заробітної плати військового збору не встановлено (сторінка 60 Акту перевірки); - перевіркою правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, за перевіряємий період, порушень не встановлено (сторінки 60 – 61 Акту перевірки) та не змінює особу - платника податку. 
Відповідачем, в Податковому розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків, і сум утриманого з них податку (форма № 4ДФ) за 2 квартал 2022 року (травень, червень) встановлена недостовірність відомостей у номері зазначеному у графі «Реєстраційний номер облікової картки платника податків або серія (за наявності) та номер паспорта не є реєстраційними номерами облікової картки платника податків з ДРФО/ фізична особа за вказаним номером паспорта у вигляді картки на обліку в окремому реєстрі ДРФО не перебуває (код помилки 3).
Проте, наявність помилки у реєстраційному номері облікової картки платника податків ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) не призвела до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку, зокрема, нарахування та утримання доходу фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску і це підтверджується даними перевірки. 
Помилки у реєстраційному номері облікової картки платника податків ( ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ) самостійно виправлені Позивачем шляхом подання уточнюючих відомостей про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору (від 27.09.2022 р. № 9192798082 та від 27.09.2022 р. № 9192798082). 
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскільки вищевказана недостовірність відомостей не призвела до донарахування та утримання доходу фізичних осіб, військового збору, єдиного внеску чи до зміни платника податків, а помилки щодо реєстраційного номера облікової картки платника податків у податковій звітності про суми доходів, нараховані (сплачені) на користь платника податків, суми утриманого з них податку були виправлені податковим агентом (Позивачем) самостійно, то, штраф у розмірі 1020,00 грн., передбачений п. 119.1 ст. 119 ПКУ, не підлягає застосуванню. 
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції встановив всі обставин справи, надав належну оцінку спірним правовідносинам, у зв`язку з чим спірне податкове повідомлення-рішення в цій частині прийнято Відповідачем неправомірно. 
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною другою статті 74 КАС України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на Відповідача.
Однак, Відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, всупереч вимогам закону в ході розгляду справи суду не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які би свідчили про законність і обґрунтованість оскаржуваних податкових повідомлень-рішень. 
Колегія судів зазначає, що Консультативна рада європейських суддів у Висновку № 11 (2008) щодо якості судових рішень на рівні рекомендацій, що мають характер норм «м`якого права», наголосила, що якість будь-якого судового рішення залежить головним чином від якості його обґрунтування. Воно не лише полегшує розуміння сторонами суті рішення, а насамперед слугує гарантією проти свавілля. Обґрунтування судового рішення загалом засвідчує дотримання національним суддею принципів, проголошених ЄСПЛ. При цьому навіть «проміжні» процесуальні рішення потребують належного викладу підстав їх прийняття, якщо вони стосуються індивідуальних свобод. Належне мотивування судового рішення - це стандарт ЄСПЛ, напрацьований за результатами розгляду заяв про порушення права на справедливий суд. Аналіз практики ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції свідчить, що право на мотивоване судове рішення є частиною загального права людини на справедливий і публічний розгляд справи.
По-перше, ціль мотивування судового рішення полягає в тому, щоб продемонструвати і довести, передусім сторонам, що суд справді почув, а не проігнорував їхні позиції. По-друге, мотивоване судове рішення надає сторонам змогу вирішити питання про доцільність його оскарження. По-третє, належне мотивування судового рішення забезпечує ефективний апеляційний перегляд справи. По-четверте, тільки мотивоване судове рішення забезпечує можливість здійснювати суспільний контроль за правосуддям.
Суд звертає увагу, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують у державах-учасницях з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд обов`язок щодо обґрунтування, який випливає зі статті 6 Конвенції, може бути вирішене тільки у світлі конкретних обставин справи (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України», заява № 63566/00, пункт 23). Тому за наведених вище підстав, якими Суд обґрунтував своє рішення, не вбачається необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у справі.
Інші аргументи, наведені сторонами, не вимагають детального обґрунтування, оскільки не є вирішальними. 
Згідно ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 315 КАС України суд апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно з п. 1, п. 4 ст. 317 КАС України неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права є підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог підлягає скасуванню з прийняттям нового судового рішення про задоволення позовних вимог та рішення суду першої інстанції підлягає частковій зміні в частині мотивів та підстав задоволення позову.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Харківській області - залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Берестинський млин" задовольнити.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 по справі № 520/19911/24 скасувати в частині залишення без задоволення позовних вимог ТОВ "Берестинський млин» до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 07.06.2024 р. № 00322340701 в частині завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 370 530,98 грн. та прийняти цій частині постанову, якою вказані позовні вимоги ТОВ "Берестинський млин" - задовольнити. 
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення – рішення Головного управління ДПС у Харківській області від 07.06.2024 р. № 00322340701 в частині завищення від`ємного значення об`єкта оподаткування податком на прибуток у сумі 370 530 (триста сімдесят тисяч п`ятсот тридцять) грн. 98 коп. 
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 р. у справі № 520/19911/24 в частині задоволення позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Берестинський млин" частково змінити в частині мотивів та підстав задоволення позову. 
В іншій частині рішення Харківського окружного адміністративного суду від 09.03.2026 р. у справі № 520/19911/24 залишити без змін
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуючий суддя 		Я.М. Макаренко	
Судді	   	С.П. Жигилій   Т.С. Перцова   	
Повний текст постанови складено 14.07.2026 року