06.07.26
22-ц/812/1390/26
Провадження № 22-ц/812/1390/26 

П О С Т А Н О В А 
іменем України

30 червня 2026 року      м. Миколаїв
справа № 490/9738/19
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Тищук Н.О.,
суддів: Коломієць В.В., Серебрякової Т.В.,
із секретарем – Корострієнко Н.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу
ОСОБА_1 
на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва, ухвалене 27 жовтня 2021 року суддею Гуденко О.А. у приміщенні цього ж суду, (повний текст складено 08.11.2021 року), у цивільній справі за позовом 
Акціонерного товариства "Мегабанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

у с т а н о в и в:
1.Описова частина
Короткий зміст вимог позовної заяви
У листопаді 2019 року АТ «Мегабанк» звернулося до суду з указаним вище позовом.
Позивач зазначав, що 18.09.2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «МЕГАБАНК», правонаступником якого є АТ «МЕГАБАНК», було укладено кредитний договір №84-006-850-2-17-Г. За умовами договору позивач надав відповідачці кредитні кошти на споживчі цілі, шляхом видачі з каси банку готівкою, а відповідачка зобов`язалася на умовах, передбачених Договором, повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками. Загальний розмір кредиту складав 112 107, 62 грн, термін повернення - 17 вересня 2020 року, зі сплатою 15,00 % річних за користування кредитом. 
Внаслідок неналежного виконання позичальницею умов договору станом на 07.10.2019 року утворилася заборгованість, що становить 179 408, 49 грн, з яких: за тілом кредиту - 112 107, 62 грн, за простроченими процентами за період з 01.10.2017 року по 30.09.2019 року включно - 5 641, 68 грн, за простроченою комісією за період з жовтня 2017 року по січень 2018 року - 11 210, 76 грн, та штрафи, нараховані відповідно до 6.3 розділу 6 кредитного договору - 50 448, 43 грн.
Узагальнені доводи інших учасників
Відповідачка участі у розгляді справи не приймала, про час, дату та місце її слухання буда повідомлена належним чином.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2021 року позов задоволено частково, з ОСОБА_1 на користь АТ «МЕГАБАНК» стягнуто 168 197, 73 грн, з яких за тілом кредиту - 112 107, 62 грн, за простроченими процентами за період з 01.10.2017 року по 30.09.2019 року - 5 641, 68 грн та штрафу - 50 448, 43 грн. також з відповідачки стягнуто 
2 522, 97 грн судових витрат позивача. В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 18 вересня 2025 року, залишеною без змін постановою Миколаївського апеляційного суду від 23 березня 2026 року задоволено заяву ТОВ «Фінансова компанія Єврокредит» та замінено сторону у виконавчому провадженні № 68258804 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 23 грудня 2021 року Центральним районним судом м. Миколаєва у справі № 490/9738/19 відносно боржника ОСОБА_1 , з Акціонерного товариства «Мегабанк» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія Єврокредит».
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 22 квітня 2026 року ОСОБА_1 поновлено строк на подання заяви про перегляд заочного рішення, але у його перегляді відмовлено. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Старостіна С.О., посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила заочне рішення суду скасувати та ухвалите нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Узагальнені доводи апеляційної скарги
Апеляційна скарга мотивована тим, що перший лист кредитного договору №84-006-850 2-17-Г від 18 вересня 2017 року не містить підпису під конкретними умовами відповідача ОСОБА_1 , що викликає сумніви в узгодженні строків кредитування - реальної дати повернення кредиту позивачем та плаваючої ставки у розмірі 15% річних. 
При цьому, суд не встановив наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи договір, а також те, що Умови містили завідомо невигідні для позичальника, з якими він погоджувався в момент підписання або ці Умови на цих аркушах вказаного договору в подальшому змінювались без його участі, що суттєво впливає на строк позовної давності та визначення розмірів заборгованості за кредитом.
Суд першої інстанції не прийняв до уваги судову практику. Так, згідно Постанови Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 10.03.2021 року по справі №688/3874/18 (провадження №61-18438св20) кредитний договір укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним на підставі частини другої статті 1055 ЦК України). 
У Постанові Велика Палата Верховного Суду від 16 червня 2020 р. у справі №145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) вказав, що підпис є невід`ємним елементом реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію.
Крім того, графік платежів за кредитним договором підписаний службовцем ПАТ «МЕГАБАНК» ОСОБА_2 , а не безпосередньо представником юридичної особи - керівником ПАТ «МЕГАБАНК», який повинен був мати на це відповідні повноваження кредитора, володіти необхідним обсягом цивільної дієздатності, що має наслідком визнання укладеного кредитного договору недійсними та тягне за собою наслідки, передбачені статтями 203, 215, 216 ЦК України. 
Перед укладенням договору ОСОБА_1 , всупереч положень статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», не був наданий паспорт споживчого кредиту з детальною розбивкою щомісячно, що є порушенням принципу прозорості і підставою для визнання умов договору несправедливими.
Крім того, кредитний договір №84-006-850-2-17-Г був укладений 18.09.2017 року між ПАТ «МЕГАБАНК» та відповідачем ОСОБА_1 , а позовні вимоги пред`явлені АТ «МЕГАБАНК», однак банківська ліцензія - документ, який видається Національним банком України та надає право здійснювати банківську діяльність позивачем не наданий і не досліджений в судовому засіданні належним чином.
Разом із тим, банком надано суду письмові умови та правила надання банківських послуг, які підписані банком на останньому аркуші та на яких стоїть печатка банку, однак не має жодного підпису позичальника на першому аркуші і останніх в договорах. Отже позичальник не був ознайомлений належним чином з вказаними правилами, що є порушенням частини другої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів».
Крім того в матеріалах справи відсутні докази підтвердження факту видачі Банком кредиту - меморіальний ордер, тому факт видачі ОСОБА_1 кредиту не підтверджено.
Якби на момент укладення договору ОСОБА_1 було відомо, що розмір процентної ставки за кредитом, ціна договору та розмір фактичного удорожчання кредиту в кінці періоду кредитування не відповідають фактично встановленим у договорі розмірами і є великими, то вона би відмовилася від його укладення. 
Крім того споживачу, як правило, об`єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму.
Узагальнені доводи інших учасників 
Відзиву на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходило.
2.Мотивувальна частина
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідачки Старостіна С.О., дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Встановлені судом першої інстанції обставини справи
Судом встановлено, що 18.09.2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «МЕГАБАНК», правонаступником якого є АТ «МЕГАБАНК», було укладено кредитний договір №84-006-850-2-17-Г (з ануїтетними платежами).
Відповідно до п.п.1.1., 1.2. Кредитного договору, позивач надав відповідачу кредитні кошти на споживчі цілі, шляхом видачі з каси банку готівкою, а відповідач зобов`язався на умовах, передбачених договором, повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками.
18.09.2017 року кошти в розмірі 112 107, 62 грн. передбачені кредитним договором були видані позивачем відповідачу, що підтверджується випискою з рахунку.
Згідно до п.п.2.2., 2.3., 2.4. Кредитного договору, загальний розмір кредиту складав 112 107, 62 грн та надавався на строк з 18.09.2017 року до 17.09.2020 року включно, зі сплатою 15 % річних.
Відповідно до п.4.1 Кредитного договору повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами передбаченими договором.
За п.3.2.3 кредитного договору відповідач зобов`язаний своєчасно, та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідну комісійну винагороду) за договором на передбачених договором умовах.
Пунктом 2.9 кредитного договору визначено, що розмір щомісячного платежу становить 6 710 грн та включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди, що сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.
У порушення умов договору відповідачкою вчасно та у повному обсязі ануїтетні платежі не сплачувалися. Станом на 07.10.2019 року заборгованість за кредитом складає 179 408, 49 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості та випискою з рахунку.
Згідно п.4.4 Кредитного договору у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів, позивач обліковує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. При цьому правовідносини сторін за цим договором не втрачають своєї чинності та діють протягом строку дії договору. З цього моменту Позивач припиняє нарахування щомісячної винагороди, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі, встановленому п.2.11 цього Договору (0,1% процента річних), а за невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійних винагород відповідач, сплачує штраф у розмірі, передбаченому п.6.3. цього Договору.
Відповідачці була встановлена процентна ставка в розмірі 0,1 % річних. 
Проценти за користування кредитом за період з 01.10.2017 року по 30.09.2019 року у розмірі 5641,68 грн відповідачкою не сплачені. 
Відповідно до п.2.8 кредитного договору за обслуговування кредитної заборгованості позичальник сплачує комісійну винагороду в розмірі 2,5 % від суми кредиту щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця. Станом на 07.10.2019 року заборгованість відповідача за несплаченою комісійною винагородою за період з жовтня 22017 року по січень 2018 року становить 11 2010, 76 грн. 
Сума штрафу в розмірі 45% від суми кредиту, відповідно до п.6.3 розділу 6 кредитного договору становить 50 448, 43 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 07.10.2019 року та випискою з рахунку.
Позиція апеляційного суду
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Згідно з ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року у справі №393/126/20 зроблено висновок про те, що під формою правочину розуміється спосіб вираження волі сторін та/або його фіксація. Правочин оформлюється шляхом фіксації волі сторони (сторін) та його змісту. Така фіксація здійснюється різними способами. Першим і найпоширенішим з них є складання одного або кількох документів, які текстуально відтворюють волю сторін. Зазвичай правочин фіксується в одному документі. Це стосується як односторонніх правочинів (наприклад, складення заповіту), так і договорів (дво- і багатосторонніх правочинів). Домовленість сторін дво- або багатостороннього правочину, якої вони досягли, фіксується в його тексті, який має бути ідентичним у всіх сторін правочину.
Положеннями ст. 81 ЦПК України регламентовано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів, показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин, які входять до предмета доказування у справі. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ч. 1 ст. 612 ЦК України).
Згідно з частиною першою ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Ст. 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
За змістом ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування позикодавцеві грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів.
У справі, що переглядається встановлено, що 18.09.2017 року між ОСОБА_1 та ПАТ «МЕГАБАНК», правонаступником якого є АТ «МЕГАБАНК», було укладено кредитний договір №84-006-850-2-17-Г (з ануїтетними платежами).
Цього ж дня кошти в розмірі 112 107, 62 грн були видані позивачем позичальниці ОСОБА_1 готівкою через касу банку. Зазначене підтверджується випискою з рахунку та жодним доказом відповідачкою не спростовано.
З пунктів 2.2., 2.3., 2.4. Кредитного договору вбачається, що загальний розмір кредиту складав 112 107, 62 грн, надавався на період з 18.09.2017 року до 17.09.2020 року включно, зі сплатою 15 % річних.

Пунктом 2.9 кредитного договору погоджено розмір щомісячного платежу, який включає суму ануїтетного платежу (крім першого та останнього) та суму щомісячної комісійної винагороди, складає 9 868,95 грн та сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця.
Згідно з пункту 3.2.3 кредитного договору позичальник зобов`язаний своєчасно та в повній сумі сплачувати щомісячні платежі (ануїтетні платежі та відповідні комісійні винагороди) за договором на передбачених договором умовах.
Пунктом 4.4 Кредитного договору погоджено, що у разі порушення строків сплати ануїтетних платежів та комісійної винагороди понад 90 (дев`яносто) календарних днів, позивач обліковує заборгованість за кредитом в повному обсязі на відповідному рахунку простроченої заборгованості. При цьому правовідносини сторін за цим договором не втрачають своєї чинності та діють протягом строку дії договору. 
З цього моменту Позивач припиняє нарахування щомісячної винагороди, процентна ставка за кредитом встановлюється в розмірі, встановленому пунктом 2.11 цього Договору (0,1% процента річних).
За невиконання прийнятих на себе зобов`язань щодо сплати ануїтетних платежів та комісійних винагород відповідач сплачує штраф у розмірі, передбаченому пунктом 6.3. цього Договору, а саме - 45% від суми кредиту. Таким чином розмір штрафу склав 50 448, 43 грн.
Отже, з матеріалів справи вбачається, що зобов`язання з повернення кредитних коштів відповідач не виконувала належним чином, у зв`язку з чим у останньої утворилася заборгованість, яка станом на 07.10.2019 року становить 168 197, 73 грн з яких: за кредитом - 112 107, 62 грн, - за простроченими процентами за користування кредитом за період з 01.10.2017 року по 30.09.2019 року - 5 641, 68 грн, - за штрафом, нарахованим відповідно до п.6.3 розділу 6 кредитного договору - 50 448, 43 грн.
Таким чином наявними у справі доказами підтверджено укладення та підписання відповідачкою ОСОБА_1 кредитного договору №84-006-850-2-17-Г (з ануїтетними платежами).
Факт отримання кредитних коштів у касі банку підтверджується підписаними ОСОБА_1 заявою на видачу готівки від 18.09.2017 року, підписаною власноруч заявою про отримання кредиту, та випискою по рахунку.
Відповідачкою ОСОБА_1 не спростовано належними та допустимим доказами факту отримання кредитних коштів.
Також відповідачкою не спростовано розміру заборгованості по кредиту -процентах та по інших нарахуваннях, які були передбачені Договором.
Доказів щодо сплати отриманих за договором коштів чи доказів на підтвердження відсутності боргу відповідачкою також не надано.
У зв`язку з чим апеляційний суд приходить до висновку про те, що у позивача виникло право на стягнення з відповідачки доведеної суми заборгованості за укладеним Договором в загальній сумі 168 197, 73 грн.
При цьому апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для стягнення комісійної винагороди. Рішення суду в цій частині не оскаржується.
З огляду на вище викладене колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з повним з`ясуванням обставин справи, є правильним та обґрунтованим.
Посилання апелянта на те, що кредитний договір є нікчемним з огляду на судову практику, зокрема на позицію, висловлену Верховним Судом у справі № 688/3874/18 у постанові від 10.03.2021 року, апеляційний суд вважає неспроможними, оскільки правовідносини у справі, що переглядається, не є тотожними.
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (постанови Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 910/5394/15-г, від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16, від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11, від 16 січня 2019 року у справі №757/31606/15-ц, від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19, від 26 травня 2021 року у справі № 910/8358/19).
Натомість у постанові від 10.03.2021 року у справі № 688/3874/18 на підставі експертного висновку судом встановлено, що кредитний договір підписаний іншою особою, а не особою, до якої пред`явлено позов.
Таким чином посилання апелянта на висновки Верховного Суду у зазначеній вище справі не можуть бути застосовані у справі, яка переглядається.
Також нікчемними є посилання апелянта на відсутність підпису позичальниці на першому аркуші кредитного договору, оскільки бланк договору не передбачає підпису позичальниці на першому аркуші, де викладено текст договору. Натомість підпис відповідачки наявний на другому аркуші, який є зворотом першого, та на третьому аркуші.
Не впливають на висновки суду і посилання апелянта на відсутність відповідних повноважень у особи – працівника банку, який підписав графік платежів за укладеним з позичальницею ОСОБА_1 договором, оскільки жодних доказів на підтвердження цієї обставини апелянтом не надано. Також колегія суддів вважає, що підписання графіку платежів працівником банку, а не його керівником, не спростовує факту укладення ОСОБА_1 кредитного договору з огляду на його підписання позичальницею, та за відсутності доказів невідповідності графіку погодженим сторонами умовам договору.
Отже, колегія суддів доходить висновку, що усі доводи апеляційної скарги за своїм змістом зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин. Разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З урахуванням викладеного вище апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , подана її представником – адвокатом Старостіним С.О. задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, оскільки доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного судового рішення не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Щодо судових витрат
Згідно із підпунктами "б", "в" пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається, крім іншого, з нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до вимог частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін, витрати апелянта ОСОБА_1 , понесені у зв`язку з розглядом апеляційної скарги, залишаються за її рахунок.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану її представником - адвокатом Старостіним Сергієм Олексійовичем залишити без задоволення.
Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 27 жовтня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня ухвалення, але за наявності підстав, передбачених статтею 389 ЦПК, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий     Н.О.Тищук

Судді:      В.В.Коломієць

Т.В.Серебрякова

---------------------------------
Повний текст постанови виготовлено 06 червня 2026 року