КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА ОДЕСИ

Справа № 947/14197/26
Провадження № 2/947/3738/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.07.2026 року 

Київський районний суд м. Одеси в складі:
головуючого – судді Калініченко Л.В.,
за участю секретаря – Матвієвої А.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі у залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою
ОСОБА_1 
до Березанського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі
Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління 
Міністерства юстиції України, 
про звільнення майна з-під арешту,
ВСТАНОВИВ:
02.04.2026 року до Київського районного суду м. Одеси через систему «Електронний суд» надійшла позовна заява ОСОБА_1 , через представника ОСОБА_2 , до Березанського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про звільнення майна з-під арешту, в якій позивачка просить суд:
- зняти арешт, накладений на підставі постанови без затвердження, серія та номер В-5/38722768 від 04.07.2013 року, видавник ОСОБА_3 . Перший Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про накладення арешту на нерухоме майно, особа майно якої обтяжується – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ;
- скасувати (виключити) запис про обтяження №3135579 (спеціальний розділ) в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, який було внесено згідно постанови без затвердження, серія та номер В-5/38722768 від 04.07.2013 року, видавник ОСОБА_3 . Перший Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
В обґрунтування позову позивачка посилається на те, що вона – ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , внаслідок чого відкрилась спадщина на належне йому за час життя майно. Будучи спадкоємцем першої черги до майна померлого чоловіка, як стверджує представник позивачки, ОСОБА_1 звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман І.В. з заявою про прийняття спадщини, за наслідком чого було заведено відповідну спадкову справу №3/2025. Однак, під час оформлення своїх спадкових прав, позивачка дізналась, що на усе належне майно її померлого чоловіка наявне обтяження у виді арешту, що накладено на підставі постанови без затвердження, серія та номер В-5/38722768 від 04.07.2013 року, видавник ОСОБА_3 . Перший Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, яка була винесена в межах виконавчого провадження №51103022. Разом з тим, як стверджує представник позивачки, зазначене виконавче провадження є завершеним, боргові зобов`язання її померлим чоловіком за життя були виконані, підстави для збереження обтяження на належне ОСОБА_1 майно відсутні, а його наявність перешкоджає позиваці реалізувати своє спадкові права.
Вищезазначені обставини зумовили звернення позивачки до суду з цим позовом.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, цивільну справу на підставі вказаного позову розподілено судді Калініченко Л.В. 
Ухвалою судді Київського районного суду міста Одеси від 07.04.2026 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду, відкрито провадження по справі, призначено проведення розгляду справи за правилами загального позовного провадження, призначено дату, час і місце проведення підготовчого судового засідання.
09.06.2026 року судом було ухвалено закрити підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні.
До судового засідання призначеного на 09.07.2026 року сторони по справі не з`явились, про дату, час і місце проведення якого повідомлені належним чином.
Однак, 09.06.2026 року до суду від представника позивача надійшла заява про підтримання заявлених вимог та розгляд справи за її відсутності.
Сторона відповідача про причини неявки суд не повідомила. 
Підстав для відкладення судового засідання у відповідності до положень статті 223 ЦПК України не встановлено.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Статтею 281 ЦПК України передбачено, що про заочний розгляд справи суд постановляє ухвалу.
Розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими цією главою.
З урахуванням викладеного, судом було ухвалено провести розгляд справи в судовому засіданні за відсутності сторін по справі, на підставі наявних документів в матеріалах справи та у відповідності до ст.ст. 280, 281 ЦПК України Київським районним судом м. Одеси була постановлена, без оформлення окремого документа, ухвала про заочний розгляд справи.
У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Відповідно до ст.268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Дослідивши, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд вважає позов підлягаючим задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянка України, на ім`я якої у січні 2007 року Артемівським РВ ГУМВС України в Донецькій області видано паспорт громадянина України серії НОМЕР_2 .
У зазначеному паспорті на аркуші 10 наявний відбиток штемпелю про перебування ОСОБА_1 у шлюбі з ОСОБА_1 , 1976 року народження, зареєстрований 22.12.2006 року Київським РАЦСОМ м. Одеси.
У відповідності до відбитку штемпелю наявному у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 виданого на ім`я позивачки, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Зазначена квартира, у відповідності до наявного архівного запису у наданій інформаційній довідці з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №462054326 від 28.01.2026 року, зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 , на підставі договору купівлі-продажу від 07.03.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Гончаровою С.Ю., зареєстрованого в реєстрі за №428.
ІНФОРМАЦІЯ_2 чоловік позивачки - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у віці 48 років помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 20.12.2024 року.
Отже, в силу приписів статті 1220 ЦК України, за наслідком смерті ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , відкрилася спадщина на належне останньому за час життя майно, у тому числі на вказану квартиру АДРЕСА_2 .
У відповідності до листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Лічман Інни Миколаївни від 28.01.2026 року за №24/02-14 повідомлено, що 16.01.2025 року до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 заведено спадкову справу №3/2025 (номер спадкової справи у Спадковому реєстрі №73503967). Приватним нотаріусом Лічман І.М. повідомлено, що станом на 28.01.2026 року в межах вказаної спадкової справи до складу спадкоємців входить – дружина спадкодавця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Також згідно зі сформованою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Лічман Інною Миколаївною інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна за №462054326 від 28.01.2026 року, вбачається наявність чинного зареєстрованого обтяження у виді арешту на все майно боржника – ОСОБА_1 , зареєстроване на підставі постанови №В-5/38728768, виданої 04.07.2013 року, видавник: ОСОБА_3 . Перший Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, про що наявний запис про обтяження (спеціальний розділ) №3135579, зареєстроване 30.10.2013 року державним реєстратором Одеського міського управління юстиції Зіборовою Валентиною Володимирівною, за наслідком винесеного рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 7373856 від 30.10.2013 року.
Отже, як вбачається, постанова на підставі якої зареєстроване вищезазначене обтяження (запис про обтяження №3135579 від 30.10.2013 року) була винесена у виконавчому провадженні №38728768, яке перебувало у Першому Київському відділі державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.
Згідно з відповіддю Київського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Одеського міжрегіонального управління юстиції Міністерства юстиції України від 16.06.2026 року за вих. №12849, повідомлено, що на примусовому виконані перебувало виконавче провадження №38728768 і примусового виконання виконавчого листа від 26.04.2013 року за №1512/16485/2012 виданого Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» грошової суми у розмірі 46878,62 грн, в рамках вищезазначеного виконавчого провадження накладено арешт на майно боржника. 31.10.2013 року головним державним виконавцем Кусовим Юрієм Сергійовичем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.10 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження». Повідомлено також, що перевіркою Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавчий лист від 26.04.2013 року за №1512/16485/2012 виданий Київським районним судом м. Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» грошової суми у розмірі 46878,62 грн.. перебував на примусовому виконанні у Березанському відділі державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), у виконавчому провадженні №51103022, яке 05.12.2025 року завершено на підставі п.9 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».
Додатково у відповідності до наданої до суду виписки з Автоматизованої системи виконавчого провадження, вбачається, що у відповідності до даних АСВП наявна інформація про перебування виконавчого провадження №51103022, відносно боржника – ОСОБА_1 , стягувачем за яким було – ТОВ «БРАЙТ ІНВЕСТМЕНТ», яке було відкрито – 18.05.2016 року, та станом на 02.04.2026 року значиться завершеним.
Згідно з наданою позивачем відповіддю з Березанського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 05.12.2025 року за вих. №51446, до останньої додано копію постанови про закінчення виконавчого провадження, винесену 05.12.2025 року державним виконавцем Березанського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Гадюковою Н.В. в межах виконавчого провадження ВП №51103022, боржником за яким був – ОСОБА_1 , стягувачем – ТОВ «Брайнт Інвестмент», з примусового виконання виконавчого листа №1512/16485/2012, виданого 26.04.2013 року Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра», заборгованості в сумі 46878,62 грн. 
Згідно з вказаною постановою, виконавче провадження №51103022 відносно боржника ОСОБА_1 закінчено за наслідком фактичного виконання на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», з зазначенням про відсутність залишків зі нестягнутої суми заборгованості та повного стягнення суми виконавчого збору, винагороди приватного виконавця в сумі 4687,86 грн.
Приймаючи, що Автоматизована система виконавчих проваджень перебуває у вільному доступі, судом перевірено відповідні обставини та встановлено, що відносно боржника ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебувала низка виконавчих проваджень у тому числі вищезазначене за №51103022, які значаться завершеними та відсутня інформація щодо його тривання. 
Отже, судом на підставі наданих позивачем доказів встановлено, що постанова №В-5/38728768, видана 04.07.2013 року, видавник: ОСОБА_3 . Перший Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, на підставі якої зареєстровано обтяження у виді арешту на все майно – ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 (запис про обтяження №3135579 від 30.10.2013 року), була винесена в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №1512/16485/2012, виданого 26.04.2013 року Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра», заборгованості в сумі 46878,62 грн., зобов`язання за яким в свою чергу боржником виконані в повному обсязі, а виконавче провадження №51103022 з його примусового виконання є завершеним на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження», якою регламентовано закінчення виконавчого провадження у тому числі у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Позивачка вважаючи відсутніми підстави для вищезазначеного обтяження на майно ОСОБА_1 (запис про обтяження №3135579 від 30.10.2013 року), яке в свою чергу перешкоджає їй оформити свої спадкові права на спадщину після смерті чоловіка – ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , звернулась до суду з цим позовом.
Так, статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976р. №6 (в редакції від 30.06.1978р. №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 03.06.2016р. «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
На підставі ч. 5 ст. 1268 ЦК України спадщина належить спадкоємцю незалежно від часу її прийняття з часу відкриття спадщини.
За змістом ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину; якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців; відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом.
У спадкоємця, який в установленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини, тому такий спадкоємець може захищати свої порушені права володіння та користування спадковим майном відповідно до глави 29 ЦК України. (Постанова Першої судової палати Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 06 грудня 2021 року по справі № 554/5912/19-д провадження № 61-12594св21).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37).
Відповідно до ст. 41 Конституції України та п. 2 ч. 1 ст. 3, ст. 321 ЦК України ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).
Підстави та порядок зняття арешту при виконанні рішень суду визначено Законом України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року № 1404-VIII (далі - Закон № 1404-VIII).
Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (стаття 1 Закону № 1404-VIII).
Згідно частин першої, другої статті 40 Закону № 1404-VIII, у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Згідно з ч.1 ст.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.
Положеннями ч.ч. 4, 5 цієї статті передбачено, що підставами для зняття державним виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову, 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону; 10) отримання виконавцем від Державного концерну "Укроборонпром", акціонерного товариства, створеного шляхом перетворення Державного концерну "Укроборонпром", державного унітарного підприємства, у тому числі казенного підприємства, яке є учасником Державного концерну "Укроборонпром" або на момент припинення Державного концерну "Укроборонпром" було його учасником, господарського товариства, визначеного частиною першою статті 1 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності", звернення про зняття арешту в порядку, передбаченому статтею 11 Закону України "Про особливості реформування підприємств оборонно-промислового комплексу державної форми власності".
У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною 1 ст. 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненнями особи, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом.
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
У відповідності до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до положень статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). У справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави суд виносить рішення на користь тієї сторони, сукупність доказів 
Верховний Суд у постановах від 11 лютого 2022 року у справі № 947/22756/19, від 07 липня 2021 року у справі № 420/370/19, від 02 жовтня 2018 року у справі №910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18, від 18 листопада 2019 року у справі № 902/761/18, від 04 грудня 2019 року у справі № 917/2101/17 неодноразово наголошував на необхідності застосування категорії стандартів доказування та зазначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зазначений принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри».
Приймаючи вищевикладене, судом встановлено, що на майно ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , наявне зареєстроване обтяження у виді арешту (запис про обтяження №3135579 від 30.10.2013 року), на підставі постанови №В-5/38728768, видана 04.07.2013 року, видавник: ОСОБА_3 . Перший Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, яка була винесена в межах виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №1512/16485/2012, виданого 26.04.2013 року Київським районним судом міста Одеси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «Надра», заборгованості в сумі 46878,62 грн., зобов`язання за яким в свою чергу боржником виконані в повному обсязі, а виконавче провадження №51103022 з його примусового виконання є завершеним на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».
Зі встановлених обставин вбачається, що під час винесення постанови від 05.12.2025 року про закінчення виконавчого провадження ВП №51103022, арешт накладений саме на підставі постанови №В-5/38728768від 04.07.2013 року, є не знятим.
Позивачка у даній справі є спадкоємцем до майна ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 та не була стороною вищезазначеного виконавчого провадження, а відтак права ОСОБА_1 як спадкоємця спірного майна, на яке накладено арешт, порушені та підлягають захисту в обраний позивачем спосіб шляхом зняття арешту з указаного майна та виключення запису про обтяження, в порядку цивільного судочинства.
У постанові Верховного Суду від 12 жовтня 2022 року в справі № 203/3435/21 (провадження № 61-5467св22) зазначено, що «наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном».
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини будь-яке обмеження права власності повинно бути пропорційним переслідуваній легітимній меті. Арешт майна, який зберігається протягом надмірно тривалого часу за відсутності реальної потреби у виконанні рішення суду, становить невиправдане втручання у мирне володіння майном, гарантоване статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
При вирішенні даного цивільно-правового спору суд також враховує, що одним з проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. 
Справедливість - одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року № 15-рп/2004 у справі № 1-33/2004.
Справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю – змагальні документ, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод.
Європейський суд справ людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
На підставі вищевикладеного, беручи до уваги належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд вважає, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає задоволенню.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 1-18, 76-89, 141, 263-265, 273, 280-282, 352, 354 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Позов  ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_3 ) до Березанського відділу державної виконавчої служби у Миколаївському районі Миколаївської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (місцезнаходження: 57401, Миколаївська обл., Миколаївський р-н, с-ще Березанка, вул. Центральна, 41), про звільнення майна з-під арешту– задовольнити.
Зняти арешт з майна належногоОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , накладений на підставі постанови, серія та номер: В-5/38728768, виданий 04.07.2013, видавник: ОСОБА_3 , Перший Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Одеська обл., номер запису про обтяження 3135579 (спеціальний розділ), зареєстроване 30.10.2013 року державним реєстратором Зіборовою Валентиною Володимирівною, Одеське міське управління юстиції Одеська область.
Виключити з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис про обтяження 3135579 (спеціальний розділ), у виді арешту на все майно боржника, особа майно/права якої обтяжується – ОСОБА_1 , зареєстроване 30.10.2013 року державним реєстратором Зіборовою Валентиною Володимирівною, Одеське міське управління юстиції Одеська область, який було внесено згідно постанови, серія та номер: В-5/38728768, виданий 04.07.2013, видавник: ОСОБА_3 , Перший Київський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Одеська область.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий       Л. В. Калініченко