Справа № 754/10800/25 
Категорія 38 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(ЗАОЧНЕ)
03 червня 2026 року м. Київ

Подільський районний суд міста Києва 
у складі головуючого судді Ковбасюк О.О.,
за участю:
секретаря судового засідання Білоус А.О.,
представника позивача Телейчука М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -
В С Т А Н О В И В :
У липні 2025 ОСОБА_1 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів, мотивуючи свої вимоги тим, що 09.04.2025 між сторонами було укладено письмовий договір позики, на підставі якого відповідач отримав від позивача грошові кошти у розмірі 9 000 доларів США, що є еквівалентним 373 752,00 грн, які зобов`язався повернути до 01.05.2025. Вказаний договір був укладений в присутності двох свідків. Однак відповідач свої зобов`язання за договором не виконав, грошові кошти позивачу не повернув, на його вимоги про повернення коштів не реагує, тому позивач був вимушений звернутися із даним позовом до суду. 
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04.07.2025 справу передано на розгляд за підсудністю до Подільського районного суду міста Києва.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.08.2025 головуючим суддею визначено Ковбасюк О.О.
Ухвалою суду від 22.08.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. 
Відповідач у встановлений судом строк без поважних причин відзив на позов не надав, тому суд вирішив справу за наявними матеріалами у відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив його задовольнити з підстав, наведених у позовній заяві. При цьому він надав для огляду оригінал договору позики, укладеного між сторонами 09.04.2025 та не заперечив щодо ухвалення заочного рішення суду з огляду на повторну неявку відповідача. 
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв чи клопотань від нього до суду не надходило.
З огляду на викладене та при відсутності заперечень сторони позивача, суд ухвалив проводити розгляд справи на підставі наявних у ній доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки згідно ст. 281 ЦПК України, якщо відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин та не подав відзив, а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
При вирішені питання щодо розгляду справи в заочному порядку суд виходив з того, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку. Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається в першу чергу на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору.
Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши та оцінивши письмові докази у справі у їх сукупності, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 09.04.2025 між сторонами було укладено договір позики у простій письмові формі, відповідно до якого позивач надав відповідачу позику в розмірі у розмірі 9 000 доларів США, що на час укладення договору було еквівалентним 369 900,00 грн, які зобов`язався повернути до 01.05.2025.
Оригінал вказаного договору був безпосередньо оглянутий судом у судовому засіданні та судом було встановлено, що він є ідентичним копії, яка додана позивачем до позовної заяви на підтвердження його позовних вимог.
Отже, з досліджених фактичних обставин справи судом встановлено, що між сторонами виник спір з приводу захисту позивачем свого права власності на грошові кошти, які останній передав відповідачу відповідно до договору позики.
Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Договір є однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків (стаття 11 ЦК України).
Згідно зі статтею 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій ст. 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальним, одностороннім (оскільки, укладаючи договір, лише одна сторона - позичальник зобов`язується до здійснення дії (до повернення позики), а інша сторона - позикодавець стає кредитором, набуваючи тільки право вимоги), оплатним або безоплатним правочином, на підтвердження якого може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
За своєю суттю договір чи розписка про отримання в борг грошових коштів є документами, якими підтверджується як укладення договору, його умови, а також засвідчують отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України 18.01.2017 у справі №6-2789цс16.
У постанові від 08.07.2019 у справі №524/4946/16-ц Верховний Суд зазначив, що розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, повинна містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням його повернення і дати отримання коштів.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів - робити відповідні правові висновки.
Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постановах від 16.01.2019 у справі №464/3790/16-ц (провадження №14-465цс18) та від 23.10.2019 у справі №723/304/16-ц (провадження №14-360цс19).
У разі пред`явлення позову про стягнення боргу за позикою кредитор повинен підтвердити своє право вимагати від боржника виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України, суд повинен установити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умови.
Такі правові висновки про застосування статей 1046, 1047 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі №6-63цс13, від 18.01.2017 у справі №6-2789цс16, від 12.04.2017 у справі 442/8157/15-ц, а також у постановах Верховного Суду від 25.03.2020 у справі №569/1646/14-ц (провадження № 61-5020св18), від 14.04.2020 у справі №628/3909/15 (провадження № 61-42915св18), від 21.07.2021 у справі №758/2418/17 (провадження № 61-9694св20).
Із урахуванням наведених вище положень законодавства та судової практики, суд приходить до висновку, що власноручне підписання відповідачем письмового договору від 09.04.2025 із зобов`язанням повернути суму позики у розмірі 9 000 доларів США до 01.05.2025 підтверджує як факт укладення між сторонами договору позики, так і факт отримання відповідачем від позивача обумовленої у такій розписці грошової суми.
Наявність оригіналу договору позики у позивача без зазначення на ній відомостей про повернення оспорюваних сум, свідчить про те, що боргове зобов`язання відповідачем не виконане.
Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.11.2020 у справі №154/3443/18
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Згідно із ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1, ч. 5, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частина 7 статті 81 ЦКП України імперативно встановлює, що суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
З огляду на наведене, суд вважає доведеним факт наявності заборгованості відповідача перед позивачем за вказаним договором позики.
При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, наведену у постанові від 16.01.2019 у справі №373/2054/16-ц, згідно з якою сума боргу не підлягає переведенню до гривневого еквіваленту, адже борг має бути повернутий у тій валюті, в якій була надана позика.
Жодних доказів на спростування вищезазначених обставин, зокрема, доказів на підтвердження факту виконання відповідачем умов вказаного договору позики та про фактичне повернення останнім суми грошових коштів, отриманих в позику від позивача, відповідачем суду не надано.
Таким чином, встановивши наявність оригіналу договору позики у позивача без зазначення на ній повернення оспорюваної суми відповідачем, свідчить про те, що боргове зобов`язання не виконане, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики від 09.04.2025 у розмірі 373 752,00 грн, що на час звернення позивачем із позовом до суду було еквівалентним 9 000 доларів США. 
Крім того, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача понесених останнім витрат по сплаті судового збору у розмірі 3 737,52 грн, оскільки такі витрати є документально підтвердженими.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 258-259, 263-265, 268, 273, 279, 280-284, 353, 354 ЦПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики від 09.04.2025 у розмірі 373 752 (триста сімдесят три тисячі сімсот п`ятдесят дві) гривні 00 копійок, що еквівалентно 9 000 (дев`яти тисячам) доларів США. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 3 737 (три тисячі сімсот тридцять сім) гривень 52 копійки.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повне найменування сторін по справі:
- позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;
- відповідач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Повний текст рішення складено 08.06.2026. 

Суддя | О. О. Ковбасюк