ОКРЕМА ДУМКА

09 вересня 2026 року 
м. Київ

справа №9901/436/21
адміністративне провадження №П/9901/436/21

судді Верховного Суду Стеценка С.Г. на рішення Верховного Суду від 02 вересня 2026 року у справі №9901/436/21 (адміністративне провадження №П/9901/436/21) за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Ритм» до Президента України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: Служба безпеки України, Рада національної безпеки і оборони України про визнання протиправним та скасування Указу в частині.
Суть справи та зміст рішення Верховного Суду.
Справа стосується персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій), застосованих до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ритм» згідно із Законом України «Про санкції» від 14 серпня 2014 року №1644-VII (далі - Закон №1644-VII).
Якщо детальніше, то у жовтні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ритм» (далі - позивач, ТОВ «Ритм») звернулося до Верховного Суду як суду першої інстанції (далі - Суд) з позовом до Президента України (далі - відповідач), у якому просило визнати протиправним та скасувати Указ Президента України від 21 квітня 2021 року №169/2021 «Про рішення Ради національної безпеки та оборони України від 15 квітня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)» (далі - Указ №169/2021) у частині введення в дію рішення Ради національної безпеки та оборони України (далі - РНБО) від 15 квітня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)», а саме пункту 34 додатку 2, відповідно до якого застосовано санкції до ТОВ «Ритм».
У ході розгляду справи Судом було встановлено, що санкції до позивача були застосовані за пропозиціями Служби безпеки України (далі - СБУ), яка з використанням системи контррозвідувальних, пошукових, режимних, адміністративно-правових заходів зібрала інформацію про те, що ТОВ «Ритм» через свого керівника ОСОБА_1 проваджує діяльність на шкоду державній безпеці України, національним інтересам, національній безпеці; створює перешкоди для сталого економічного розвитку України; ухиляється від сплати податків і зборів; сприяє функціонуванню терористичних організацій, так званих «ДНР» та «ЛНР».
Однак, 02 вересня 2026 року Верховним Судом у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Стеценка С.Г., суддів: Бевзенка В.М., Шарапи В.М., Стародуба О.П., Коваленко Н.В. прийнято рішення у справі №9901/436/21, яким позов ТОВ «Ритм» задоволено; визнано протиправним та скасовано Указ Президента України від 21 квітня 2021 року №169/2021 у частині пункту 34 Додатку 2 до рішення Ради національної безпеки та оборони України від 15 квітня 2021 року «Про застосування персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій)».
Обґрунтовуючи підстави для задоволення позову ТОВ «Ритм», Суд дійшов висновку про відсутність достатньої фактичної основи для застосування санкцій до ТОВ «Ритм» відповідно до статті 3 Закону №1644-VII як до особи, чия діяльність спрямована на шкоду національним інтересам України. 
Мотиви, які лежать в основі непогодження із рішенням Верховного Суду від 02 вересня 2026 року у справі №9901/436/21.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду, з яким погодилася й Велика Палата Верховного Суду, вже відмовляв у задоволенні позовів ТОВ «Вілла Дель Ре», ТОВ «Е8К» та ОСОБА_1 (ці особи пов`язані з ТОВ «Ритм»), до яких було застосовано ідентичний набір обмежувальних заходів (санкцій) з тих самих підстав, що і до ТОВ «Ритм». Відповідно до частини п`ятої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) Суд при розгляді справи №9901/436/21 мав врахувати ці висновки.
Так, у цій справі (№9901/436/21) Судом було встановлено, що керівником ТОВ «Ритм» є ОСОБА_1 .
Під час розгляду справи СБУ надала Суду інформацію про належність ТОВ «Ритм» та його керівника до групи пов`язаних юридичних осіб, зокрема ТОВ «Е8К» (код ЄДРПОУ 39980582), ТОВ «Прогрес-Трейдинг» (код ЄДРПОУ 43222052), ТОВ «Дейлі Проперті Менеджмент» (код ЄДРПОУ 41815311), ТОВ «Вілла Дель Ре» (код ЄДРПОУ 42003365), поведінка яких в сукупності становить потенційну загрозу національним інтересам і національній безпеці України.
У квітні 2021 року СБУ ініціювала перед РНБО питання про застосування до означених юридичних осіб, ТОВ «Ритм» та безпосередньо до самого ОСОБА_1 обмежувальних заходів (санкцій) відповідно до Закону №1644-VII у зв`язку із встановленими фактами протиправної діяльності на шкоду інтересам держави. РНБО вирішила підтримати внесені СБУ пропозиції, про що 15 квітня 2021 року прийняла відповідне рішення, яке було введено в дію оскаржуваним у цій справі Указом Президента України №169/2021.
Правомірність Указу №169/2021 у частині застосування санкцій до деяких інших осіб, включених до додатку 2 до згаданого рішення РНБО у зв`язку з установленими СБУ обставинами діяльності групи пов`язаних із ОСОБА_1 осіб, уже була предметом розгляду Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду. Зокрема, у постановах від 27 червня 2024 року у справі №9901/432/21 та від 25 липня 2025 року у справі №9901/433/21 за позовами ТОВ «Вілла Дель Ре» (код ЄДРПОУ 42003365) та ТОВ «Е8К» (код ЄДРПОУ 39980582) відповідно Велика Палата Верховного Суду залишила апеляційні скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, констатувавши достатність зібраних СБУ доказів фактичної основи для застосування санкцій та відсутність підстав для сумніву в достовірності встановлених обставин. У зазначених постановах Велика Палата Верховного Суду, зокрема, виснувала, що характер діяльності позивачів у поєднанні з установленою СБУ поведінкою становив предмет оцінки як потенційна загроза національним інтересам і національній безпеці України.
Автор окремої думки переконаний, що наведений правовий підхід повною мірою повинен був бути застосований і до обставин цієї справи. ТОВ «Ритм» включено до того ж додатку 2 до рішення РНБО від 15 квітня 2021 року, стосовно нього застосовано ідентичний набір обмежувальних заходів на той самий строк (три роки) з тих самих підстав (пункт 1 частини першої статті 3 Закону № 1644-VII), а фактична основа, наведена СБУ у пропозиціях до РНБО, стосується єдиного комплексу обставин щодо діяльності групи пов`язаних осіб. 
Акцентую увагу і на тому, що власне ОСОБА_1 , якого СБУ ідентифікує як особу, за участю якої формувалася скоординована поведінка групи пов`язаних осіб, діяльність яких спрямована на шкоду національним інтересам і національній безпеці України, також вже був фігурантом розгляду у Великій Палаті Верховного Суду, а саме постановою Великої Палати Верховного Суду від 15 липня 2025 року у справі №9901/420/21 залишено без задоволення його апеляційну скаргу у справі про застосування до нього персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) на підставі Указу Президента України №169/2021, який є предметом розгляду і у цій справі. 
Вважаю, що ця обставина у сукупності з матеріалами СБУ додатково підтверджує протиправність діяльності цієї особи, стосовно якої органами державної влади в межах їхньої компетенції оцінювалася наявність підстав, значущих для національної безпеки, і у зв`язку з якою СБУ обґрунтовувала пропозицію про застосування санкцій до групи пов`язаних юридичних осіб, у тому числі і до ТОВ «Ритм» (позивача у справі №9901/436/21).
Відповідно до частини першої статті 36 Закону України «Про судоустрій та статус суддів» Верховний Суд є найвищим судом у системі судоустрою України, який забезпечує сталість та єдність судової практики у порядку та спосіб, визначені процесуальним законом.
Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, одним із завдань Верховного Суду є тлумачення закону як спосіб забезпечення однакового застосування закону всіма судами на території держави.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, між іншим, вимагає щоб при остаточному вирішенні справи судами їх рішення не викликали сумнівів (рішення ЄСПЛ від 28 листопада 1999 року в справі «Брумареску проти Румунії» (Brumarescu v. Romania), №28342/95, § 61). Якщо конфліктна практика розвивається в межах одного з найвищих судових органів країни, цей суд сам стає джерелом правової невизначеності, тим самим підриває принцип правової визначеності та послаблює довіру громадськості до судової системи (рішення ЄСПЛ від 29 листопада 2016 року «Парафія греко-католицької церкви міста Люпені та інші проти Румунії» (Lupeni Greek Catholic Parish and Others v. Romania), №76943/11, § 123). Судові рішення повинні бути розумно передбачуваними (рішення ЄСПЛ від 22 листопада 1995 року «С.В. проти Сполученого Королівства» (S.W. v. тне United Kingdom), №20166/92, § 36).
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 08 квітня 2026 року у справі №380/11180/23, принцип юридичної визначеності є одним із суттєвих елементів принципу верховенства права. В його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. «вирішена справа»), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншими словами, цей принцип гарантує остаточність рішень («що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності»). Цей принцип має різні прояви. Зокрема, він є одним з визначальних принципів «доброго врядування» і «належної адміністрації» (встановлення процедури і її дотримання), частково збігається з принципом законності (чіткість і передбачуваність закону, вимоги до «якості» закону).
Проте, Верховний Суд більшістю голосів суддів, які входять до складу суду, що розглядав справу №9901/436/21, наведеного не врахував, помилково залишивши поза увагою дійсну природу правовідносин сторін і вимог позивача у цій справі, що мало наслідком безпідставне, на мою думку, задоволення позову ТОВ «Ритм», попри необхідність визнання необґрунтованими заявлені позовні вимоги задля дотримання принципу юридичної визначеності, реалізації імперативного припису частини п`ятої статті 242 КАС України та врахування відповідної судової практики Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду.
На мій погляд, у прийнятому рішенні від 02 вересня 2026 року у справі №9901/436/21 Суд, фактично оминувши увагою раніше викладені ним та Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 27 червня 2024 року у справі №9901/432/21, від 25 липня 2025 року у справі №9901/433/21 та від 15 липня 2025 року у справі №9901/420/21 висновки про правомірність застосування до пов`язаних із позивачем у цій справі осіб персональних спеціальних економічних та інших обмежувальних заходів (санкцій) на підставі Указу Президента України №169/2021, сформував інший правовий висновок про протиправність застосування Главою держави ідентичного набору обмежувальних заходів з тих самих підстав.
Відтак, зроблена Верховним Судом у рішенні від 02 вересня 2026 року у цій справі оцінка фактичної основи для застосування санкцій до ТОВ «Ритм» не узгоджується зі сталим підходом, сформованим цим же судом та Великою Палатою Верховного Суду у справах №9901/432/21, №9901/433/21 та №9901/420/21, що не відповідає вимогам законності і обґрунтованості судового рішення, визначеним статтею 242 КАС України. Тож за наслідком прийняття рішення від 02 вересня 2026 року у справі №9901/436/21 у практиці Верховного Суду наразі, з моєї точки зору, у подібних правовідносинах фактично сформульовані два різних правових висновки про застосування норм права щодо однакових суспільних відносин.
Наведене матиме наслідком формування різної судової практики у зазначеній категорії справ, натомість єдність судової практики є складовою вимогою принципу правової визначеності та фундаментальною засадою здійснення судочинства, а Верховний Суд не повинен бути джерелом невизначеності судової практики, його судові рішення мають бути розумно передбачуваними.
Вважаю, що у цій справі у Суду не було підстав для відступу від власних попередніх правових висновків у подібних правовідносинах у справах №9901/432/21, №9901/433/21 та №9901/420/21, з якими в подальшому погодилася Велика Палата Верховного Суду у постановах від 27 червня 2024 року, від 25 липня 2025 року та від 15 липня 2025 року, як і, відповідно, для формулювання нових висновків в конкретному окремо визначеному випадку.
Підсумовуючи, автор окремої думки ще раз акцентує увагу: у справах, де позивачами були особи, тісно пов`язані із ТОВ «Ритм», санкції стосовно яких були накладені одним і тим же рішенням РНБО від 15 квітня 2021 року, введеним в дію оскаржуваним і у цій справі Указом Президента України №169/2021, Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду та Велика Палата Верховного Суду уже сформували судову практику, у відповідності до якої поведінка керівника ТОВ «Ритм» та пов`язаної із ним групи юридичних осіб в сукупності становить потенційну загрозу національним інтересам і національній безпеці України, що, як наслідок, свідчить про наявність фактичної основи для застосування санкцій.
Висновок.
Таким чином, на мою думку, у справі №9901/436/21 наявні вади її судового розгляду. 
За наслідками її розгляду Верховний Суд на підставі уже сформованої позиції Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду у справах №9901/432/21, №9901/433/21 та №9901/420/21, обставини яких є аналогічними як і у цій справі №9901/436/21, мав би відмовити ТОВ «Ритм» у задоволенні його позову, констатувавши, що Президент України, видаючи Указ №169/2021 в оскаржуваній частині, діяв у межах своїх конституційних повноважень, у порядку та на підставі законодавства України, з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, тобто пропорційно.

...........................

С.Г. Стеценко,
Суддя Верховного Суду