| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/62548/25 Суддя (судді) першої інстанції: Перепелиця А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 серпня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Кузьмишиної О.М.,
суддів: Карпушової О.В., Ключковича В.Ю.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року у адміністративній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частина НОМЕР_1 про визнання протиправною та скасування довідки, визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Київського окружного адміністративного суду із позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частина НОМЕР_1 , у якому просить суд:
- визнати протиправною та скасувати довідку військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.10.2025 №2025-1023-1646-0605-7, яка оформлена на ОСОБА_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ, винесений на підставі довідки військово-лікарської комісії від 23.10.2025 про призов ОСОБА_1 та направлення на військову службу;
- визнати протиправним та скасувати наказ військової частини № НОМЕР_1 про зарахування ОСОБА_1 до списків особового складу військової частини № НОМЕР_1 ;
- зобов`язати військову частину № НОМЕР_1 виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини № НОМЕР_1 .
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , військової частина НОМЕР_1 про визнання протиправною та скасування довідки, визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії в частині позовних вимог про визнання протиправною та скасування довідки військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.10.2025 №2025-1023-1646-0605-7, яка оформлена на ОСОБА_1 повернуто позивачу на підставі пункту 4 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України
Роз`яснено позивачеві, що повернення позовної заяви не позбавляє права повторного звернення до адміністративного суду в порядку, встановленому законом.
Приймаючи рішення про повернення позовної заяви в частині позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що у судовому порядку оскаржуються лише постанови ВЛК регіонів або ЦВЛК. Cуд звернув увагу, що ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 не є регіональною ВЛК. В матеріалах справи відсутні відомості щодо оскарження позивачем до штатних ВЛК постанови Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.10.2025 як такої, що винесена з порушенням процедури та не відповідає стану здоров`я ОСОБА_1 , тобто позивачем не надано та не зазначено про наявність доказів його звернення для обов`язкового досудового врегулювання спору, заявленого у цій справі.
Не погоджуючись із судовим рішенням, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржувану ухвалу, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції .
Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що жодним законом не передбачена обов`язковість досудового врегулювання спору при оскарженні дій (бездіяльності), рішень, постанов ВЛК.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.02.2026 та від 19.05.2026 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду в порядку письмового провадження.
Від представника відповідача до суду 09.03.2026 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до частин першої, третьої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильності застосування норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи, колегія суддів вважає зазначити наступне.
Законодавством, яке підлягає застосуванню у площині спірних правовідносин є Закон України «Основи законодавства України про охорону здоров`я» від 19 листопада 1992 року № 2801-XII, Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ, Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затверджене наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402.
Відповідно до статті 1 Закону № 2801-XII законодавство України про охорону здоров`я базується на Конституції України і складається з цих Основ та інших прийнятих відповідно до них актів законодавства, що регулюють суспільні відносини у сфері охорони здоров`я.
Так, статтею 70 Закону № 2801-XII визначено, що військово-лікарська експертиза визначає придатність до військової служби призовників, військовослужбовців та військовозобов`язаних, встановлює причинний зв`язок захворювань, поранень і травм з військовою службою та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
З метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи наказом Міністерства оборони України 14 серпня 2008 року затверджено Положення № 402.
Військово-лікарська експертиза здійснюється військово-лікарськими комісіями, які створюються при військових комісаріатах і закладах охорони здоров`я Міністерства оборони України, Служби безпеки України та інших військових формувань, а також Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.
Відповідно до пункту 1.1 розділу І Положення № 402 військово-лікарська експертиза визначає придатність за станом здоров`я до військової служби призовників, військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, установлює причинний зв`язок захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв) та визначає необхідність і умови застосування медико-соціальної реабілітації та допомоги військовослужбовцям.
Пунктом 1.1 розділу ІІ Положення № 402 передбачено, що медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови). Під придатністю до військової служби у цьому Положенні розуміється такий стан здоров`я і фізичного розвитку громадян, який дозволяє їм виконувати передбачені статутами, інструкціями службові обов`язки з конкретної військової спеціальності у виді Збройних Сил України та інших військових формуваннях, утворених відповідно до закону (далі - інші військові формування), у мирний та воєнний час.
Медичний огляд проводиться ВЛК з метою визначення придатності, зокрема військовослужбовців до військової служби.
Відповідно до підпункту 1.2 розділу ІІ Положення № 402 Постанови ВЛК приймаються на підставі Розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби (далі - Розклад хвороб) (додаток 1), пояснень щодо застосування статей Розкладу хвороб (додаток 2) та таблиць додаткових вимог до стану здоров`я (далі - ТДВ) (додаток 3).
Розклад хвороб розроблений відповідно до вимог Міжнародної статистичної класифікації хвороб та споріднених проблем охорони здоров`я 10-го перегляду (далі - МКХ-10).
Згідно з абзацами 1-3 пункту 2.1 розділу І Положення № 402 для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії (далі - ВЛК), штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі).
Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії (далі - ЛЛК)) приймають постанови. Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання штатної військово-лікарської комісії.
Постанови штатних та позаштатних ВЛК обов`язкові до виконання.
Відповідно до абзаців 1-3 пункту 2.2 розділу І Положення № 402 штатні ВЛК є військово-медичними установами. Вони мають гербову печатку, кутовий штамп та утримуються за окремим штатом. До штатних ВЛК належать:
- Центральна військово-лікарська комісія (далі - ЦВЛК);
- ВЛК регіону;
Пунктом 2.3 розділу І Положення № 402 передбачено, що ЦВЛК є органом військового управління, який здійснює керівництво ВЛК регіонів у Збройних Силах України та є керівним органом із військово-лікарської експертизи в Збройних Силах України.
На ЦВЛК покладається, зокрема організація військово-лікарської експертизи у Збройних Силах України (абзац 1 підпункту 2.3.3 пункту 2.3 розділу І Положення № 402).
Як передбачено підпунктом 2.3.4 пункту 2.3 розділу I Положення № 402 ЦВЛК має право, зокрема: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК з питань військово-лікарської експертизи; перевіряти організацію медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у закладах охорони здоров`я (установах), військових частинах; перевіряти організацію та стан лікувально-діагностичної роботи у закладах охорони здоров`я (установах), медичних підрозділах військових частин та ВВНЗ у цілях військово-лікарської експертизи; розглядати, переглядати, скасовувати, затверджувати, не затверджувати, контролювати згідно з цим Положенням постанови будь-якої ВЛК (лікарсько-льотної комісії (далі - ЛЛК)) Збройних Сил України.
Згідно з підпунктом 2.3.5 пункту 2.3 розділу I Положення № 402 Постанови ЦВЛК можуть бути оскаржені в судовому порядку.
Відповідно до підпункту 2.4.3 пункту 2.4 розділу І Положення № 402, за рішенням ЦВЛК на ВЛК регіону покладається розгляд, контроль, затвердження постанов позаштатних постійно діючих ВЛК, організованих при військових частинах, які дислокуються на території регіону, незалежно від підпорядкування.
Відповідно до підпункту 2.4.4 пункту 2.4 розділу І Положення № 402, на ВЛК регіону покладаються, зокрема: організація військово-лікарської експертизи, керівництво підпорядкованими ВЛК, контроль за їхньою роботою та надання їм методичної і практичної допомоги в зоні відповідальності; контроль за організацією та проведенням медичного огляду осіб, визначених у пункті 1.2 розділу I Положення, поповнення, що прибуває для комплектування Збройних Сил України, з метою правильного розподілу його за родами військ, військовими частинами (кораблями), підрозділами та військовими спеціальностями, а також кандидатів на навчання за військовими спеціальностями з урахуванням стану здоров`я та фізичного розвитку.
Відповідно до підпункту 2.4.5 пункту 2.4 розділу І Положення № 402 ВЛК регіону має право, зокрема: оглядати військовослужбовців та інших осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу I цього Положення; перевіряти роботу підпорядкованих ВЛК та давати їм роз`яснення з питань військово-лікарської експертизи; перевіряти організацію медичного огляду військовослужбовців та інших осіб у закладах охорони здоров`я (установах), військових частинах; приймати постанови згідно з Положенням, контролювати, розглядати, затверджувати, за наявності підстав не затверджувати, переглядати або скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК. Постанову про придатність до військової служби осіб, звільнених з військової служби, на період їх фактичного звільнення зі Збройних Сил України має право приймати або переглядати тільки ЦВЛК;
Рішенням штатної ВЛК може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд (підпункт 2.4.6. пункту 2.4 розділу І Положення № 402).
Постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку (підпункт 2.4.10. пункту 2.4 розділу І Положення № 402).
Відповідно до підпункту 2.5.1. пункту 2.5. розділу І Положення № 402 до позаштатних постійно діючих ВЛК (ЛЛК) належать: госпітальні ВЛК; гарнізонні ВЛК; ЛЛК; ВЛК Десантно-штурмових військ; ВЛК ТЦК та СП; ВЛК розвідувального органу Міністерства оборони України; ВЛК Сил спеціальних операцій Збройних Сил України; ВЛК інших закладів охорони здоров`я комунальної або державної форми власності.
Згідно з пунктами 3.3. та 3.4 глави 3 розділу І Положення № 402 скарги на дії (бездіяльність) чи постанови позаштатних ВЛК подаються до штатних ВЛК згідно з адміністративно-територіальними зонами відповідальності, наведеними у додатку 2 до наказу Міністерства оборони України від 16 листопада 2016 року № 608 «Про затвердження адміністративно-територіальних зон відповідальності закладів охорони здоров`я Збройних Сил України за організацію медичного забезпечення».
Штатні ВЛК перевіряють відповідність прийнятих позаштатними ВЛК постанов встановленому діагнозу та вимогам цього Положення, на підставі доданих до звернення оригіналів медичних документів або належним чином завірених їх копій, а також наявних медичних записів та висновків у відповідних реєстрах електронної системи охорони здоров`я.
Скарги на дії (бездіяльність) чи постанови ВЛК районних (міських) ТЦК та СП подаються за підпорядкованістю до ВЛК ІНФОРМАЦІЯ_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , обласних ТЦК та СП, ТЦК та СП Автономної Республіки Крим.
Дії (бездіяльність), рішення, постанови, прийняті ВЛК обласних (Київського міського, ІНФОРМАЦІЯ_4 , ТЦК та СП Автономної Республіки Крим, оскаржуються в штатних ВЛК.
Дії (бездіяльність), рішення, прийняті за результатами розгляду звернень ВЛК регіону, оскаржуються в ЦВЛК.
У разі визнання штатною ВЛК заяви чи скарги щодо перегляду (відміни, скасування) постанови ВЛК обґрунтованою, ВЛК штатної ВЛК переглядає оскаржувану постанову ВЛК або приймає рішення про направлення на контрольне обстеження та медичний огляд ВЛК.
Зі змісту наведених вище норм Положення № 402 випливає, що для проведення військово-лікарської експертизи створюються штатні та позаштатні військово-лікарські комісії, які проводять медичний огляд осіб, зазначених у пункті 1.2 розділу І Положення № 402 з метою визначення придатності за станом здоров`я до військової служби військовослужбовців та установлення причинного зв`язку захворювань, травм (поранень, контузій, каліцтв), за результатами якого приймають постанови, що оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання ВЛК.
До штатних ВЛК належать, зокрема, ВЛК регіону, до повноважень яких належить розгляд скарг та прийом відвідувачів з питань військово-лікарської експертизи. ВЛК регіону також мають право оглядати військовослужбовців, скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК та направляти військових на контрольний медичний огляд, а також за їх рішенням може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд.
Постанови регіональних ВЛК можуть бути оскаржені до ЦВЛК або до суду.
З огляду на вищезазначене встановлено, що особи мають право звернутися до ВЛК регіону для проведення повторного або контрольного медичного огляду, а у разі не згоди з рішенням ВЛК регіону звернутися зі скаргою до ЦВЛК. При цьому, Положенням № 402 передбачено алгоритм оскарження постанов ВЛК, за яким постанови позаштатної ВЛК оскаржуються до штатних ВЛК згідно з адміністративно-територіальними зонами відповідальності. Згідно з п. п. 2.4.10. Положення №402 визначено, що постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку.
Отже, законодавством встановлено обов`язковий досудовий порядок оскарження постанов позаштатних ВЛК з попереднім зверненням до штатних ВЛК.
У свою чергу, ВЛК регіону мають право скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК та направляти військових на контрольний медичний огляд, а також за їх рішенням може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд.
Разом з цим, постанова ВЛК регіонів може бути оскаржена у ЦВЛК або у судовому порядку.
Отже, в судовому порядку оскаржуються лише постанови ВЛК регіонів або ЦВЛК.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду першої інстанції з позовною вимогою, зокрема про визнання протиправною та скасування довідки військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.10.2025 №2025-1023-1646-0605-7, яка оформлена на ОСОБА_1 .
Суд зазначає, що ВЛК при ІНФОРМАЦІЯ_2 не є регіональною ВЛК.
Разом з тим, доказів оскарження до штатних ВЛК постанови Військово-лікарської комісії при ІНФОРМАЦІЯ_2 від 23.10.2025 як такої, що винесена з порушенням процедури та не відповідає стану здоров`я ОСОБА_1 , до суду першої інстанції не надано. Тобто, позивачем не надано та не зазначено про наявність доказів його звернення для обов`язкового досудового врегулювання спору, заявленого у цій справі.
Згідно з частиною четвертою статті 124 Конституції України законом може бути визначений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору.
Відповідно до частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.
У Рекомендації №R(86) Комітету міністрів державам-членам Ради Європи від 16 вересня 1986 року стосовно заходів із недопущення і скорочення надмірного робочого навантаження на суди пропонується сприяти примиренню сторін як поза судовою системою, так і до або під час судового розгляду (передбачати, разом із відповідними стимулами, процедури примирення до судового провадження або інші способи врегулювання спорів поза рамками судового провадження), а також визначити органи поза судовою системою, до яких сторони зможуть звертатися для розв`язання позовних спорів на невеликі суми і в питаннях деяких конкретних галузей права.
Виходячи з аналізу викладених норм та правової позиції Верховного Суду, наведеної у постанові від 26 березня 2020 року у справі №1.380.2019.002643 досудове врегулювання спору - це вчинення сукупності дій, за допомогою яких юридичний конфлікт вирішується без звернення до суду шляхом досягнення угоди між сторонами або відмови однієї або обох сторін від взаємних претензій. Застосування або незастосування інституту досудового врегулювання спорів є виключним правом особи, за винятком встановлених у законі випадків.
Разом з тим, позивачем не надано та не зазначено про наявність доказів його звернення для обов`язкового досудового врегулювання спору, заявленого у цій справі.
Пунктом 4 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не надав доказів звернення до відповідача для досудового врегулювання спору у випадках, в яких законом визначено обов`язковість досудового врегулювання, або на момент звернення позивача із позовом не сплив визначений законом строк для досудового врегулювання спору.
Таким чином, суд першої інстанції зробив правильний висновок про повернення позовної заяви на підставі пункту 4 частини четвертої статті 169 Кодексу адміністративного судочинства України.
При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що повернення позовної заяви не позбавляє позивача права доступу до правосуддя, адже повернення позовної заяви задля дотримання вимоги досудового врегулювання спору не позбавляє в подальшому позивача звернутися до суду з позовом у разі незгоди з рішенням прийнятим за наслідком досудового врегулювання спору.
Слід зауважити й на тому, що за правовою позицією Верховного Суду зробленою у постановах від 26.02.2025 у справах №600/3273/22-а, №240/13173/22 в частині оскарження висновків штатних (позаштатних) ВЛК відповідно до Положення №402, не прийняття остаточного рішення, яке підлягає судовому оскарженню, ВЛК регіону чи ЦВЛК, за наслідками перевірки рішення позаштатної ВЛК на предмет того, чи дотримані всі умови та критерії передбачені Положенням №402 при проведенні медичного огляду позивача з приводу придатності його до військової служби (в межах справи), свідчить про не дотримався вимог Положення № 402 щодо процедури оскарження результатів медичного огляду, та є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Зважаючи на те, що не дотримання вимог Положення № 402 щодо процедури оскарження результатів медичного огляду є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог, колегія суддів вважає, що досудове врегулювання спору у цій категорії справ буде відповідати основними засадами (принципами) адміністративного судочинства.
Доводи апелянта про те, що Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу» не передбачено обов`язковості досудового врегулювання спору при оскарженні дій (бездіяльності), рішень, постанов ВЛК, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи із такого.
Так, порядок проведення військово-лікарської експертизи та оскарження постанов військово-лікарських комісій врегульовано Положенням про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженим наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі - Положення № 402).
Зазначене Положення № 402 затверджено відповідно до частини тринадцятої статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи. 
При цьому Положенням № 402 передбачено спеціальний порядок оскарження постанов, зокрема у разі непогодження із постановами позаштатних ВЛК, особа має право звернутися до ВЛК вищого рівня з скаргою на дії чи рішення ВЛК. Водночас ВЛК регіону мають право скасовувати постанови підпорядкованих ВЛК та направляти військових на контрольний медичний огляд, а також за їх рішенням може бути проведений повторний або контрольний медичний огляд. Оскарженню у судовому порядку підлягають тільки постанови ВЛК регіонів та постанови ЦВЛК. 
Судова колегія зазначає, що такий порядок є спеціальним щодо загального порядку судового оскарження та спрямований на забезпечення можливості перегляду висновків нижчої військово-лікарської комісії уповноваженим органом у межах системи військово-лікарської експертизи.
Отже, відсутність у Законі України «Про військовий обов`язок і військову службу» прямої вказівки на обов`язковість досудового оскарження постанов ВЛК сама по собі не свідчить про відсутність такого порядку, оскільки відповідні процедурні питання врегульовані підзаконним нормативно-правовим актом, прийнятим на виконання зазначеного Закону №2232-XII.
Таким чином, посилання апелянта виключно на положення Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» без урахування положень Положення № 402, яким встановлено спеціальний порядок перегляду постанов військово-лікарських комісій, є необґрунтованими.
Відповідно до статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому не можуть бути підставою для скасування ухвали Київського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року.
Згідно з п. 1 частини першої статті 315 Кодексу адміністративного судочинства України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких підстав апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись статтями 312, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Київського окружного адміністративного суду від 24 грудня 2025 року у справі №320/62548/25 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття.
Касаційна скарга на постанову суду може бути подана безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач О.М. Кузьмишина

Судді О.В.Карпушова

В.Ю.Ключкович