ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"29" червня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/112/26	

Господарський суд Одеської області у складі судді Мусієнко О.О. 
за участі секретаря судового засідання Дробиш К.А., 
дослідивши матеріали справи
за позовом: Приватного підприємства “Автоком” (18000, м. Черкаси, проспект Хіміків, 4) 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Профіт Трейд 2020” (65036, м. Одеса, вул. Мельницька, буд. 29, офіс 45)
про стягнення 92 000 грн 
у відкритому судовому засіданні
представники сторін: 
від позивача: Білий М.М. (брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду); 
від відповідача: Борзов Я.Є. (брав участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду).

Судове засідання 29.06.2026 проведено в порядку ст. 197 ГПК України в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду. 

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог.

12.01.2026 Приватне підприємство “Автоком” (далі – ПП “Автоком”, позивач) звернулося до Господарського суду Одеської області з позовом (вх. № 119/26 від 15.01.2026) про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “Профіт Трейд 2020” (далі – ТОВ “ПТ 2020”, відповідач) 92 000 грн передплати за договором поставки № 28/07-25 від 28.07.2025 та судових витрат. 

2. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою Господарського суду Одеської області від 30.01.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; постановлено справу розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 25.02.2026 клопотання відповідача, сформоване в системі “Електронний суд” 19.02.2026 (вх. № 5154/26 від 19.02.2026), про розгляд справи в порядку загального позовного провадження задоволено; постановлено здійснювати розгляд справи № 916/112/26 за правилами загального позовного провадження зі стадії відкриття провадження у справі. 
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.04.2026 витребувано від ПП “Автоком” належним чином засвідчену копію журналу реєстрації вихідної кореспонденції за серпень 2025 року, що включає копію титульної сторінки, копії сторінок із записом про лист-вимогу вих. №22/08/25 від 22.08.2025 та копію останньої сторінки з відміткою про прошиття; документальне підтвердження направлення вищевказаного листа-вимоги на адресу ТОВ “ПТ 2020” (копію фіскального чека, опис вкладення у цінний лист або накладну кур`єрської служби). 
Протокольною ухвалою суду від 22.04.2026 закрито підготовче провадження у справі № 916/112/26 за позовом ПП “Автоком” до відповідача ТОВ “ПТ 2020” про стягнення 92 000 грн; призначено справу до судового розгляду по суті на 06.05.2026 о 16:20.
У судовому засіданні 06.05.2026 оголошено протокольну перерву до 27.05.2026 о 14:45 у відповідності до ст. 216 ГПК України. 
Судове засідання, призначене на 27.05.2026 о 14:45, не відбулося, про що свідчить наявна у матеріалах справи довідка, у зв`язку з чим ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.06.2026 призначено судове засідання на 15.06.2026 о 12:30.
Протокольною ухвалою суду від 15.06.2026 відкладено судове засідання на 29.06.2026 о 14:00. 
У судовому засіданні 29.06.2026 суд перейшов до стадії ухвалення рішення в порядку ст. 219 ГПК України, у зв`язку з чим оголосив перерву п`ять хвилин. 
29.06.2026 судом оголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення. 

3. Позиція учасників справи.

Доводи позивача – ПП “Автоком”. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідачем в порушення вимог п. 1.1. договору поставки № 28/07-25 від 28.07.2025 не поставлено та не передано у власність позивачу оплачений товар, а саме дві колісні пари, б/в. 
Вказує, що направлена відповідачу лист – вимога вих. № 22/08/25 від 22.08.2025 про повернення грошових коштів була залишена ним без відповіді та належного реагування.
Правову позицію обґрунтовує приписами ст. ст. 525, 526, 629, 651, 712 ЦК України. 
У відповіді на відзив, сформованій в системі "Електронний суд" 25.02.2026 (вх. № 6756/26 від 25.02.2026), позивач, посилаючись на умови договору, постанови Верховного Суду у справі № 908/1879/17, від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17, наголошує, що відповідачем до відзиву на позовну заяву не долучено жодного належного та допустимого доказу виконання останнім вимог п. п. 3.2., 3.3. договору поставки, а саме: надання відповідачу інформації, що необхідна для прийняття товару та надання позивачу оригіналів наступних документів: видаткової накладної, акту приймання-передачі, товарно-транспортної накладної, акту викатки деталі (бокова рама, надресорна балка, колісна пара). 

Доводи відповідача – ТОВ “ПТ 2020”. 
У відзиві на позовну заяву, сформованому в системі "Електронний суд" 17.02.2026 (вх. № 5747/26 від 17.02.2026), просить відмовити у задоволені позовних вимог у повному обсязі. 
Вказує про вжиття всіх необхідних заходів для належного виконання зобов`язання щодо поставки товару, зокрема, 08.08.2025 товар, визначений у специфікації № 1 від 28.07.2025, був повністю підготовлений до відвантаження та доставлений до місця призначення – м. Жмеринка (депо Жмеринка), як це передбачено умовами поставки. Проте при спробі фактичної передачі колісних пар представники позивача відмовилися від їх прийняття, що свідчить про порушення позивачем обов`язку прийняти товар згідно з п. 1.1 договору, що підтверджується актом приймання – передачі № 1 від 08.08.2025. 
Позивач, діючи всупереч принципу добросовісності, ігнорував будь-які пропозиції щодо мирного врегулювання та заміни товару, демонструючи поведінку, яка суперечить його попереднім заявам про зацікавленість у придбанні товару. Позивач не довів, що він звертався до відповідача з вимогою про поставку після 08.08.2025, однак відразу звернувся з позовом про повернення коштів, що свідчить про втрату інтересу до товару, а не про порушення з боку відповідача.

4. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Між ТОВ “ПТ 2020”, як постачальником, та ПП “Автоком”, як покупцем, 28.07.2025 було укладено договір поставки № 28/07-25 (далі – договір), п. 1.1. якого передбачено, що у відповідності з цим договором постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю запчастини, комплектуючі до залізничних вагонів та інші товари, які були у вжитку або нові, далі – товар, відповідно до специфікації, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити цей товар на умовах даного договору. 
У відповідності до п. 1.2. договору кількість, ціна та вартість товару, що передається, вказуються в специфікаціях, що є невід`ємними частинами цього договору, та супровідних документах (рахунок-фактура, накладна, акт приймання-передачі) на кожну партію поставки товару. 
Згідно з п. 3.1. договору постачання товару здійснюється відповідно до Офіційних правил тлумачення торгових термінів Міжнародної торгової палати "Інкотермс" (редакція 2020 року), зазначене у специфікації. Право власності на товар переходить до покупця з дати підписання сторонами видаткової накладної, акту приймання-передачі. 
Пунктом 3.2. договору передбачено, що постачальник зобов`язаний у розумний строк, але не пізніше ніж за 1 (один) робочий день, до дати поставки надати інформацію, що необхідна покупцю для прийняття товару.
Разом з товаром постачальник зобов`язаний надати покупцю оригінали наступних документів: рахунок-фактуру; видаткову накладну, акт приймання-передачі, товарно-транспортну накладну, акт викатки деталі (бокова рама, надресорна балка, колісна пара) (п. 3.3. договору).
За положеннями п. 4.1. договору ціни в специфікації, а також накладних і/або в рахунок – фактурах, вказується в національній валюті України – гривні. Ціна (вартість) товару залежить від обсягу та місця постачання товару.
У відповідності до п. 5.1. договору розрахунки за кожну поставлену партію, товару, зазначену у специфікації, здійснюються у безготівковій форму на розрахунковий рахунок постачальника наступним чином: 100 % – передплата на підставі виставленого постачальником рахунку. 
Сторони зобов`язуються протягом десяти робочих днів з моменту отримання по електронній пошті, зазначеній у цьому договорі, від іншої сторони копію акту звірки взаємних розрахунків, оформити належним чином (підписати, скріпити печаткою) або в цей же строк направити мотивовані заперечення до акту звірки взаємних розрахунків на електронну пошту такої сторони, зазначену у цьому договорі. У разі порушення однією із сторін строку оформлення акту звірки взаємних розрахунків, акт вважається узгодженим з боку цієї сторони (п. 5.3. договору). 
Пунктом 8.2. договору передбачено, що постачальник несе відповідальність за наслідки, пов`язані з невиконанням та/або неналежним виконанням ним свого обов`язку, визначеного в п. 5.3. договору. 
Згідно з п. 13.1. договору договір діє з дати його укладення до 31.12.2025, але в будь-якому випадку - до повного виконання сторонами зобов`язань. Договір вважається продовженим на кожний наступний рік, якщо за 1 місяць до закінчення терміну дії договору не буде заяви однієї із сторін про розірвання цього договору.
Договір підписаний позивачем та відповідачем, скріплений їх печатками. 
Між ТОВ “ПТ 2020”, як постачальником, та ПП “Автоком”, як покупцем, 28.07.2025 була складена, підписана та скріплена печатками специфікація, № 1 до договору поставки № 28/07-25 від 28.07.2025. 
Вказана специфікація сторонами була укладена про наступне: відповідно до умов договору постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити наступний товар: колісна пара, б/в, кількість – 1 шт, ціна без ПДВ – 38 333, 33 грн; колісна пара, б/в, кількість – 1 шт, ціна без ПДВ – 38 333, 33 грн; всього без ПДВ, грн – 76 666, 67; ПДВ, грн – 15 333, 33; разом з ПДВ, грн – 92 000 грн. Умови поставки: доставка товару за рахунок покупця з м. Дніпро, вул. Океанська, 5 до м. Жмеринка (депо Жмеринка); умови оплати: 100 % за товар згідно специфікації протягом двох банківських днів з моменту отримання рахунку від постачальника. 
Відповідач виставив позивачу рахунок на оплату товарів № 112 від 28.07.2025 на суму із ПДВ – 92 000 грн.
У відповідності до платіжної інструкції № 1103 від 28.07.2025 позивач сплатив відповідачу 92 000 грн із вказівкою призначення платежу: "оплата за колісну пару б/в згідно рахунку № 112 від 28.07.2025, в т. ч. ПДВ 20% 15 333, 33 грн.
За умовами наявного в матеріалах справи акту приймання – передачі № 1 до договору поставки № 28/07-25 від 28.07.2025 такий акт складено про те, що відповідно до умов даного договору постачальник поставив, а покупець прийняв наступний товар: колісна пара, б/в у кількості 1 шт. та колісна пара, б/в у кількості 1 шт. 
Акт приймання – передачі № 1 до договору поставки № 28/07-25 від 28.07.2025 підписаний та скріплений печаткою лише постачальника ТОВ “ПТ 2020”. 
У листі – вимозі № 22/08/25 від 22.08.2025, адресованому керівнику ТОВ “ПТ 2020”, ПП “Автоком” пропонував терміново повернути кошти в сумі 92 000 грн, які були сплачені згідно платіжного доручення № 1103 від 28.07.2025. 
На виконання вимог ухвали Господарського суду Одеської області від 08.04.2026 позивач надав лист № 14/04/26 від 14.04.2026, в якому повідомив про відсутність журналу реєстрації вихідної кореспонденції за 2025 рік, та до якого додав: ТОВ "Тек Транско" № 13/04/26 від 13.04.2026; договір оренди вагонів № 02/12-ВАГ від 01.12.2023; акт прийому-передачі № 6 від 01.01.2024 до договору оренди вагонів № 02/12-ВАГ від 01.12.2023; акти про зняття/вивантаження деталей/вузлів з вагону/автомобіля від 10.05.2025; рахунок-фактуру № 23/072 від 18.08.2025; дефектну відомість; вимогу № 47 від 20.08.2025; калькуляцію на технічне обслуговування вантажного вагона з відчепленням № 53212213 для ТОВ "Тек Транско"; акт "№ 23/072 від 31.08.2025; рахунок-фактуру № 23-1/072 від 31.08.2025; лист-вимогу № 22/08/25 від 22.08.2025 про повернення грошових коштів; експрес-накладну № 20451231974926; накладну АТ "Укрпошта"; опис вкладень в цінний лист. 
У листі ТОВ "Тек Транско" № 13/04/26 від 13.04.2026 зазначено, що 01.12.2023 між ТОВ "Тек Транско" та ПП "Автоком" укладено договір оренди вагонів № 02/12-ВАГ, згідно п. 1.1. якого орендодавець орендує, а орендар приймає в тимчасове платне користування (оренду) залізничні вагони – хопери для зерна та інших харчових вантажів, які є власністю орендодавця, для здійснення перевезень зерна та інших харчових вантажів. Вагон № 53212213 власності ПП "Автоком" перебував на технічному обслуговуванні у виробничому підрозділі "Ремонтне вагонне депо Жмеринка" філії "УЗ Вагон-сервіс" АТ "Укрзалізниця". Оскільки технічне обслуговування вагону № 53212213 проводилося за рахунок ТОВ "Тек Транско" орендар звернуся до орендодавця із проханням забезпечити придбання колісних пар. Між ТОВ “ПТ 2020” та ПП “Автоком” був укладений договір поставки № 28/07-25 від 28.07.2025, в порушення умов якого відповідачем станом на 19.08.2025 не було поставлено та не передано у власність позивача оплачений товар, а саме дві колісні пари, б/в. З метою уникнення фінансових втрат ПП "Автоком" в терміновому порядку було укладено з ПП "Заубер – Україна" договір поставки № 16 від 19.08.2025, згідно якого ПП "Заубер-Україна" зобов`язався поставити та передати у власність ПП "Автоком" дві колісні пари, б/в, а саме колісну пару 29-476115-1985 та колісну пару 5-23113-1990, які 19.08.2025 були отримані ПП "Автоком" та використані виробничим підрозділом "Ремонтне вагонне депо Жмеринка" філії "УЗ Вагон-сервіс" АТ "Укрзалізниця" при технічному обслуговуванні вагону № 53212213. Оскільки технічне обслуговування вагону № 53212213 проводилося за рахунок ТОВ "Тек Транско", а придбання колісних пар 29-476115-1985 та 5-23113-1990 здійснювалося за рахунок ПП "Автоком", власником вагону, останнім був підготовлений лист – вимога вих. № 22/08/25 від 22.08.2025 про повернення грошових коштів. Оскільки технічне обслуговування вагону № 53212213 проводилося за рахунок ТОВ "Тек Транско", орендар вагону № 53212213, тобто ТОВ "Тек Транско" направило на адресу ТОВ "ПТ 2020" лист – вимогу вих. № 22/08/25 від 22.08.2025 власнику вагону № 53212213, тобто ПП "Автоком", про повернення грошових коштів, в якому ПП "Автоком" запропонувало ТОВ "ПТ 2020" повернути ПП "Автоком" кошти в сумі 92 000 грн. Наголошено про відсутність між ТОВ "Тек Транско" та ТОВ "ПТ 2020" будь-яких договірних відносин і згідно експрес – накладної № 20451231974926 від 22.08.2025 ТОВ "Тек Транско" направило на адресу ТОВ "ПТ 2020" лист – вимогу вих. № 22/08/25 від 22.08.2025 власника вагону № 53212213, тобто ПП "Автоком", про повернення грошових коштів, в якому ПП "Автоком" запропонувало ТОВ "ПТ 2020" повернути ПП "Автоком" кошти в сумі 92 000 грн. 
Згідно експрес – накладної № 20451231974926 від 22.08.2025 відправник – ТОВ "Тек Транско", одержувач - ТОВ "ПТ 2020"; інформація про відправлення: кількість місць – 1, повний опис відправлення – документи. 

5. Позиція суду. 

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.
Частина 1 статті 202 ЦК України визначає, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
В силу ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду (ст. 251 ЦК України).
В силу ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
За ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч. 1 ст. 655 ЦК України).
Продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства (ч. ч. 1, 2 ст. 662 ЦК України).
За умовами ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, – відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 664 ЦК України обов`язок продавця передати товар покупцеві вважається виконаним у момент: 1) вручення товару покупцеві, якщо договором встановлений обов`язок продавця доставити товар; 2) надання товару в розпорядження покупця, якщо товар має бути переданий покупцеві за місцезнаходженням товару. Договором купівлі-продажу може бути встановлений інший момент виконання продавцем обов`язку передати товар.
Статтею 693 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов`язок покупця частково або повністю оплатити товар до його передання продавцем (попередня оплата), покупець повинен здійснити оплату в строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо такий строк не встановлений договором, – у строк, визначений відповідно до статті 530 цього Кодексу. У разі невиконання покупцем обов`язку щодо попередньої оплати товару застосовуються положення статті 538 цього Кодексу. Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати.
Зі змісту зазначеної норми права вбачається, що умовою її застосування є неналежне виконання продавцем свого зобов`язання зі своєчасного передання товару покупцю. У разі настання такої умови покупець має право діяти альтернативно: або вимагати передання оплаченого товару від продавця, або вимагати повернення суми попередньої оплати. Можливість обрання певного визначеного варіанта правової поведінки боржника є виключно правом покупця, а не продавця. Отже волевиявлення щодо обрання одного з варіантів вимоги покупця має бути вчинено ним в активній однозначній формі такої поведінки, причому доведеної до продавця. Оскільки законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги покупця, останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення через суд вимоги у визначеній законом процесуальній формі – формі позову. Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15.02.2024 у справі №910/3611/23, від 09.02.2023 у справі №910/5041/22, від 07.02.2018 у справі №910/5444/17).
Отже, для застосування положень вказаної норми необхідним є встановлення факту не передання продавцем товару у встановлений строк.
Відповідна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 12.05.2026 у справі № 907/562/25.
Верховний Суд у постанові від 13.01.2026 у справі № 914/2033/24 зазначив, що для визначення наявності чи відсутності підстав для застосування до правовідносин між сторонами у цій справі частини другої статті 693 ЦК України щодо права покупця вимагати повернення суми попередньої оплати за товар судам належить дослідити усі докази щодо обставин належного/неналежного виконання Відповідачем, як постачальником, своїх зобов`язань щодо передання товару, а також належного/неналежного виконання Позивачем, як покупцем, своїх зобов`язань з отримання товару, з урахуванням умов укладених між сторонами договорів.
Аванс (попередня оплата) – це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. Аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19).
Згідно зі ст. 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» господарська операція – це дія або подія, яка викликає зміни в структурі активів та зобов`язань, власному капіталі підприємства.
Частиною 1, 2 ст. 3 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» метою ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності є надання користувачам для прийняття рішень повної, правдивої та неупередженої інформації про фінансовий стан та результати діяльності підприємства.
Бухгалтерський облік є обов`язковим видом обліку, який ведеться підприємством. Фінансова, податкова, статистична та інші види звітності, що використовують грошовий вимірник, ґрунтуються на даних бухгалтерського обліку.
За приписами ч. 1, 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» вбачається, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі та повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Підпунктом 2.1 п. 2 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України № 88 від 24.05.1995 передбачено, що підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи.
Верховний Суд у складі Касаційного господарського суду у постановах від 29.01.2020 у справі № 916/922/19, від 916/2492/21 неодноразово звертав увагу, що визначальною ознакою господарської операції є те, що внаслідок її здійснення має відбутися реальний рух активів, отже, у т. ч. необхідно досліджувати обставини поставки товару, слід з`ясовувати, крім обставин оформлення первинних документів, наявність або відсутність реального руху такого товару. Зокрема, обставини здійснення перевезення товару поставленого за спірним договором, інші обставини, які будуть переконливо підтверджувати реальний рух активів, свідчити про фактичні обставини здійснення постачання товару та які давали б змогу встановити реальність здійснених господарських операцій. 
Таким чином, невизнання стороною факту поставки спірного товару, сторони не позбавлені можливості доводити постачання товару іншими доказами, які будуть переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення поставки товару. Схожа правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10.12.2020 у справі № 910/14900/19. 
Відповідно до ст. 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Не вважається випадком, зокрема, недодержання своїх обов`язків контрагентом боржника, відсутність на ринку товарів, потрібних для виконання зобов`язання, відсутність у боржника необхідних коштів
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. 
Приписами ст. ст. 76, 77 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються. 
Згідно із ст. ст. 78, 79 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
При цьому, відповідно до ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Статтею 86 ГПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Як зазначено судом вище та підтверджується матеріалами справи, між позивачем та відповідачем 28.07.2025 був укладений та підписаний договір поставки № 28/07-25 відповідно до умов якого постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю запчастини, комплектуючі до залізничних вагонів та інші товари, які були у вжитку або нові, далі – товар, відповідно до специфікації, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити цей товар га умовах даного договору. 
Сторони уклали специфікацію № 1 від 28.07.2025 до договору поставки № 28/07-25 від 28.07.2025, відповідно до умов якої постачальник зобов`язується поставити, а покупець прийняти і оплатити наступний товар: колісна пара, б/в, кількість – 1 шт, ціна без ПДВ – 38 333, 33 грн; колісна пара, б/в, кількість – 1 шт, ціна без ПДВ – 38 333, 33 грн; всього без ПДВ, грн – 76 666, 67; ПДВ, грн – 15 333, 33; разом з ПДВ, грн – 92 000 грн. 
Рахунок на оплату № 112 від 28.07.2025 на загальну суму 92 000 грн, виставлений відповідачем позивачу, був оплачений, що підтверджується платіжною інструкцією № 1103 від 28.07.2025.
Зі встановлених фактів і обставин можна дійти висновку, що позивач підтвердив належними доказами факт перерахування відповідачу 100 % суми попередньої оплати за товар. 
Отже, оскільки сторони добровільно, на власний розсуд погодили умови договору, які передбачають умови й строки поставки товару, порядок розрахунків, то з урахуванням приписів ст. ст. 525, 526 і 629 ЦК України щодо обов`язковості договору та недопустимості односторонньої відмови від зобов`язання, суд зазначає, що у ТОВ "ПТ 2020" згідно з п. 1.1. договору поставки виник обов`язок поставити товар. 
Водночас документи, які підтверджують поставку товару на зазначену суму, у матеріалах справи відсутні, як і відсутні докази інші докази, які могли б переконливо свідчити про фактичні обставини здійснення поставки товару та/або щодо фактичного руху товару. 
Отже, відповідачем не було виконано обов`язок, передбачений умовами договору стосовно передання покупцеві товару, а тому відповідач зобов`язаний повернути попередню оплату, з огляду на умови договору та приписи статті 693 ЦК України.
Скерований позивачем на адресу відповідача лист – вимога № 22/08/25 від 22.08.2025 про повернення грошових коштів, направлений засобами поштового зв`язку, про що свідчить експрес – накладна, залишений відповідачем без відповіді. 
Ураховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що відповідач не надав суду належних доказів виконання домовленості або вмотивованих заперечень проти неї, а також враховуючи, що відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином, вимоги позивача в сумі основного боргу у розмірі 92 000 грн визнаються судом обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Наданий відповідачем акт приймання – передачі № 1 від 08.08.2025, який підписаний директором відповідача, не спростовує встановлених судом обставин. При цьому, суд зазначає, що доказів направлення такого акту позивачу матеріали справи не містять. 
Таким чином, дослідивши подані докази безпосередньо в судовому засіданні та оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням під час ухвалення судового рішення, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Щодо судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 4 ст. 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ураховуючи задоволення позовних вимог, судові витрати відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на відповідача. 

Щодо витрат на професійну правничу допомогу 
Відповідно до ч. 3 ст. 123 ГПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.
Позивач у позовній заяві просив стягнути з відповідача всі судові витрати, у зв`язку з чим повідомив про укладення договору № 05/01/26 від 05.01.2026 про надання правової допомоги, вартість наданих послуг за яким складає 27 000 грн; 12.01.2026 ПП "Автоком" отримано рахунок № 12/01/26 від 12.01.2026, відповідно до якого ПП "Автоком" повинно сплатити адвокату Білому М.М. 27 000 грн. 
У відзиві на позовну заяву, сформованому в системі "Електронний суд" 17.02.2026 (вх. № 5747/26 від 17.02.2026), відповідач щодо стягнення витрат на правничу допомогу вказав на їх явну неспівмірність із ціною позову та складністю справи; просив відмовити у задоволенні вимог щодо стягнення витрат на правничу допомогу, у зв`язку з їх необґрунтованістю. При цьому, посилався на положення ст. ст. 126, 129 ГПК України та висновки, викладені у постановах Верховного Суду. 
Пунктом 12 ч. 3 ст. 2 ГПК України передбачено, що однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення. 
Положеннями ст. 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою (ч. 1 ст. 16 ГПК України).
Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ч. 2 ст. 16 ГПК України).
Відповідно до ст. 26 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність” адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Договір про надання правової допомоги – це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору (ст. 1 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність”). 
Представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні (ст. 1 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність”).
Гонорар у відповідності до ст. 30 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність” є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань, з урахуванням складності справи, кваліфікації, досвіду і завантаженості адвоката та інших обставин. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю (постанова Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 20.11.2020 у справі № 910/13071/19).
При цьому, адвокатський гонорар може існувати в двох формах – фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення – при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплати гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката у залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (аналогічну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19).
Отже, діяльність адвоката є оплачуваною працею і така оплата у вигляді гонорару здійснюється на підставі укладеного між адвокатом та його клієнтом договору про надання правової допомоги.
Відповідно до ч. 1 ст. 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з ч. 2 ст. 126 ГПК України за результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною 3 ст. 126 ГПК України передбачено, що для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 4 ст. 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 5 ст. 126 ГПК України у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 6 ст. 126 ГПК України передбачено, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з ч. 5 ст. 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При визначенні розміру суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого в самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами ст. 30 Закону України “Про адвокатуру і адвокатську діяльність”, враховуючи при цьому положення законодавства щодо критеріїв визначення розміру витрат на правничу допомогу. Зокрема, визначаючи суму відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (Аналогічна правова позиція викладена в додатковій постанов Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц та в додатковій ухвалі Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі № 927/237/20).
Суд зауважує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено. Вказана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 23.12.2021 у справі № 923/560/17, від 10.11.2021 у справі № 329/766/18, від 19.07.2022 у справі № 910/6807/21.
Інтереси позивача – ПП "Автоком" у справі № 916/112/26 представляв адвокат Білий М.М. згідно ордеру на надання правничої допомоги серії СА № 1138523 від 25.02.2026, виданого на підставі договору про надання правничої допомоги/доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правничої допомоги від № 05/01/26 від 05.01.2026. 
Судом встановлено, що на підтвердження факту надання правничої допомоги та понесення витрат на професійну правову допомогу адвоката в сумі 27 000 грн надано: договір № 05/01/26 від 05.01.2026 про надання правової допомоги, п. 2.1. якого передбачено, що виконавець бере на себе виконання наступної правової роботи: вивчає матеріали щодо виконання замовником та ТОВ "ПТ 2020" умов договору поставки № 28/07-25 від 28.07.2025, надає консультації та роз`яснення замовнику щодо виконання замовником та ТОВ "ПТ 2020" умов договору3 поставки № 28/07-25 від 28.07.2025, готує позовну заяву замовника до ТОВ "ПТ 2020" про стягнення грошових коштів за договором поставки № 28/07-25 від 28.07.2025; додаток № 1 до договору № 05/01/26 про надання правової допомоги від 05.01.2026, п. 3 якого передбачено, що попередня орієнтовна вартість наданих юридичних послуг за договором № 05/01/26 про надання правової допомоги від 05.01.2026 складає 27 000 грн та сплачується замовником не пізніше 30 банківських днів з моменту виставлення виконавцем рахунку; акт прийому – передачі робіт від 12.01.2026; рахунок № 12/01/26 від 12.01.2026. 
Суд зазначає, що ТОВ "ПТ 2020" у розумінні статей 76-79 ГПК України не доведено неспівмірності та/або нерозумності, та/або нереальності витрат на професійну правничу допомогу, а також те, що такі послуги не були надані. Суд також бере до уваги, що клопотання про розгляд даної справи в порядку загального позовного провадження було подане саме відповідачем, яке відповідно до ухвали Господарського суду Одеської області від 25.02.2026 було задоволено та розгляд справи здійснювався з викликом сторін, при цьому позивачем не подавалася заява про збільшення розміру витрат на професійну правничу допомогу зважаючи на час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг) та обсяг наданих адвокатом послуг відповідно до ст.ст. 126, 129 ГПК України
Водночас, як вже зазначалось, обов`язок доведення неспівмірності та/або нерозумності, та/або нереальності витрат на професійну правничу допомогу покладається на сторону, яка заявляє відповідне клопотання/заперечує проти задоволення таких витрат у відповідній сумі.
Таким чином, дослідивши та оцінивши додані позивачем до позовної заяви документи, дані щодо характеру та обсягу правничої допомоги, наданої адвокатом при розгляді справи за правилами загального позовного провадження, а також документи, наявні у судовій справі, докази, якими підтверджується заявлена до відшкодування сума, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, та, зважаючи на принципи співмірності та розумності судових витрат, суд доходить висновку про стягнення з відповідача заявлених позивачем витрат у розмірі 27 000 грн. 

Керуючись ст. ст. 73, 74, 123, 126, 129, 219, 232, 233, 236, 237, 238, 239, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

1. Позов задовольнити. 
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Профіт Трейд 2020” (65036, м. Одеса, вул. Мельницька, буд. 29, офіс 45; ідентифікаційний код юридичної особи: 43818822) на користь Приватного підприємства “Автоком” (18000, м. Черкаси, проспект Хіміків, 4; ідентифікаційний код юридичної особи: 32908117) передплату за договором поставки № 28/07-25 від 28.07.2025 у сумі 92 000 грн (дев`яносто дві тисячі гривень), судовий збір у сумі 3328 грн (три тисячі триста двадцять вісім гривень) та витрати на професійну правничу допомогу у сумі 27 000 грн (двадцять сім тисяч гривень). 

Рішення суду набирає законної сили в порядку ст. 241 ГПК України та підлягає оскарженню до Південно-західного апеляційного господарського суду в порядку ст. 256 ГПК України.

Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Повне рішення складено та підписано 09 липня 2026 року. 

Суддя О.О. Мусієнко