Справа №760/6877/25
2/760/6145/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 липня 2026 року Солом`янський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Букіної О.М.
при секретарі - Пилипенко Д.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ» про стягнення страхового відшкодування та пені,-
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ» про стягнення страхового відшкодування, в якому просить суд стягнути з відповідача на його користь суму страхового відшкодування в розмірі 16 907,14 грн, пеню в розмірі 1 012,83 грн та судові витрати.
Свої вимоги мотивує тим, що 10.08.2024 о 13:30 год. у м. Києві на Севастопольській площі водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Ford KA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час перестроювання, не дала дорогу транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку мала намір перестроюватись, в результаті чого здійснила зіткнення із транспортним засобом «Lexus ES», реєстраційний номер НОМЕР_2 , власником якого є позивач, внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.10.2024 у справі № 760/19143/24 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення.
Відповідно до висновку експерта № 14/12, складеного 12.09.2024, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Lexus ES» становить 89 830,10 грн, вартість відновлювального ремонту без урахування фізчиного зносу вузлів і деталей на момент ДТП становить 184 123,17 грн, ринкова вартість без урахування аварійних пошкоджень на момент ДТП становить 1 180 133,34 грн.
Фактична вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу, включаючи придбання запасних частин і деталей становить 121 323,00 грн, у тому числі ПДВ 19 670,50 грн.
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Ford KA» реєстраційний номер НОМЕР_1 застрахована ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», поліс ЕР-222406877.
08.10.2024 позивач подав до ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» заяву на виплату страхового відшкодування у розмірі 86 630,10 грн (вартість матеріального збитку 89 830,10 грн відповідно до висновку експерта - франшиза 3 200,00 грн).
25.12.2024 ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» сплатило на поточний рахунок позивача страхове відшкодування у розмірі 69 722,96 грн.
Позивач не згоден із розміром виплаченої суми страхового відшкодування, та вважає, що відповідач має виплатити ще 16 907,14 грн на рахунок позивача, а також пеню у розмірі 1 012,83 грн за прострочення виконання зобов`язання зі сплати страхового відшкодування.
У свою чергу, ОСОБА_2 відшкодувала шкоду, завдану позивачу внаслідок ДТП, в розмірі 34 692,90 грн.
Відповідач же вважає, що у повному обсязі виконав зобов`язання зі сплати позивачу розміру страхового відшкодування, про що йдеться в листі останнього, адресованого представнику позивача.
З огляду на викладене, позивач просить суд задовольнити позов.
17.03.2025 на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями дану справу було передано до провадження судді Букіній О.М.
Ухвалою суду від 19.03.2025 у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Сторонам було направлено копію ухвали від 19.03.2025.
21.05.2025 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що не погоджується із позовними вимогами та просить суд відмовити в їх задоволенні з огляду на таке.
Наданий позивачем висновок експерта не є належним доказом з огляду на те, що вказаний експертом перелік відновлювальних робіт не відповідає дійсному стану пошкодженого транспортного засобу після ДТП, та надає можливість не відновити майно до стану попереднього до ДТП, а покращити його стан, ліквідувавши наслідки експлуатації з 2016 року. У зв`язку з чим відповідачем було замовлено оцінку транспортного засобу позивача для отримання достовірних результатів щодо його пошкодження та реальної вартості відновлювального ремонту.
Відповідно до звіту № 170372 від 28.09.2024 про оцінку колісного транспортного засобу вартість відновлювального ремонту транспортного засобу позивача з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу складає 72 922,96 грн, у тому числі ПДВ на запасні частини у розмірі 6 888,10 грн.
Таким чином, відповідач наводить свій розрахунок суми страхового відшкодування: 72 922,96 грн (вартість відновлювального ремонту) - 3 200,00 грн (франшиза) = 69 722,96 грн.
Відповідач, в порядку п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», здійснив виплату страхового відшкодування на користь позивача у розмірі 69722,95 грн, тобто без врахування ПДВ, оскільки позивач не довів факту проведення ремонтних робіт пошкодженого автомобіля з врахуванням даного податку.
Відповідач також зазначає, що у зв`язку з наданням позивачем доказів оплати відновлювального ремонту, товариство вбачає підстави для здійснення на користь позивача доплати ПДВ у розмірі 6 888,10 грн.
У зв`язку з викладеним, відповідач просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, а також заявив клопотання, в якому просить суд здійснити розгляд справи в порядку загального позовного провадження, посилаючись на складність справи та необхідності надання додаткових пояснень у судовому засіданні.
02.06.2025 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому останній не погоджується з твердженнями відповідача, викладеними у відзиві, і пояснює таке.
На думку позивача, наданий відповідачем звіт про оцінку, не є належним доказом у даній справі, оскільки даний звіт складений на замовлення представником ТОВ «ЕДАК», проте в матеріалах справи відсутні підтвердження повноважень представника даного товариства проводити огляд пошкодженого транспортного засобу від імені страхової компанії, в даному випадку, від імені відповідача.
Натомість позивач не погоджується із позицією відповідача щодо неналежності висновку експерта в якості доказу на підтвердження вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу позивача, оскільки даний висновок експерта складений відповідно до вимог чинного законодавства України, та містить повний та достовірний перелік пошкоджень, які зазнав транспортний засіб під час ДТП.
У зв`язку з викладеним, позивач просив суд задовольнити позовні вимоги, а також висловив заперечення проти клопотання відповідача про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, вважаючи таке клопотання необгрунтованим.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 06.06.2025 було відмовлено відповідачу у здійсненні розгляду даної справи в порядку загального позовного провадження.
Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались.
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля «Lexus ES», реєстраційний номер НОМЕР_2 , що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3 .
10.08.2024 о 13:30 год. у м. Києві на Севастопольській площі водій ОСОБА_2 , керуючи транспортним засобом «Ford KA» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час перестроювання, не дала дорогу транспортному засобу, що рухався в попутному напрямку по тій смузі, на яку мала намір перестроюватись, в результаті чого здійснила зіткнення із транспортним засобом «Lexus ES», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 02.10.2024 у справі № 760/19143/24 ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 850 грн.
Відповідно до правил ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
З огляду на викладене, вирішуючи заявлені позивачем у справі позовні вимоги, суд приймає до уваги постанову судді Солом`янського районного суду м. Києва від 02.10.2024 року, якою ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 10.08.2024 року, оскільки остання має законну силу, нею ж встановлено час та місце дій, внаслідок яких було пошкоджено автомобіль позивача у справі, а також особу, що їх вчинила.
22.08.2024 позивач замовив у судового експерта Баранкова В.О. проведення досліження і підготувати висновок експерта щодо питань вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Lexus ES», реєстраційний номер НОМЕР_2 , внаслідок пошкодження в результаті ДТП; вартості відновлювального ремонту даного транспортного засобу; ринкової вартості даного транспортного засобу.
Відповідно до висновку експерта № 14/12, складеного 12.09.2024, вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу «Lexus ES» становить 89 830,10 грн, вартість відновлювального ремонту без урахування фізчиного зносу візлів і деталей на момент ДТП становить 184 123,17 грн, ринкова вартість без урахування аварійних пошкоджень на момент ДТП становить 1 180 133,34 грн. 
Фактична вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу, включаючи придбання запасних частин і деталей, становить 121 323,00 грн, в тому числі ПДВ 19 670,50 грн, що підтверджується рахунком-фактурою № 00000681 від 22.08.2024 на суму 83 373,00 грн, з урахуванням ПДВ у розмірі 13 895,50 грн, актом виконаних робіт № 240002944 від 09.09.2024 на суму на суму 83 373,00 грн, з урахуванням ПДВ у розмірі 13 895,50 грн та квитанцією на сплату зазначеної суми; рахунком-фактурою № 00000723 від 09.09.2024 на суму 34 650,00 грн з урахуванням ПДВ у розмірі 5 775,00 грн, видатковою накладною та квитанцією про оплату на зазначену суму.
Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Ford KA» реєстраційний номер НОМЕР_1 на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди застрахована ТДВ «СГ «ОБЕРІГ», поліс ЕР-222406877.
08.10.2024 позивач подав до ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» заяву на виплату страхового відшкодування у розмірі 86 630,10 грн (вартість матеріального збитку 89 830,10 грн відповідно до висновку експерта з вирахуванням франшизи у розмірі 3 200,00 грн).
ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок позивача у розмірі 69 722,96 грн.
Позивач, не погоджуючись із визначеним розміром страхового відшкодування, звернувся до відповідача із претензією від 31.01.2025, в якій зазначив про необхідність доплатити позивачу страхове відшкодування у розмірі 16 907,14 грн.
Листом ТДВ «СГ «ОБЕРІГ» від 19.02.2025 представнику позивача була надана відповідь, що страхова компанія сплатила на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 69 722,96 грн (вартість відновлювального ремонту 72 922,63 грн - франшиза 3 200,00 грн).
Відповідач обгрунтовує сплату на користь позивача суми страхового відшкодування у розмірі 69 722,96 грн тим, що дана сума розраховувалась відповідно до звіту про оцінку колісного транспортного засобу № 170372, складеного 28.09.2024 на замовлення ТОВ «ЕДАК», відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в тому числі ПДВ на запасні частини транспортного засобу «Lexus ES», реєстраційний номер НОМЕР_2 становить 72 922,96 грн.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
Згідно ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором.
Згідно п. 34.2 ст. 34 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01.03.2013 розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до ст.ст. 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є зокрема діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Приписами ст. 1188 ЦК України визначений порядок відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок взаємодії декількох джерел підвищеної небезпеки, відповідно до якого шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Відповідно до частини третьої статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.
За змістом ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначаються відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Положеннями ст. 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
Порядок та умови здійснення страхового відшкодування при настанні страхового випадку за договорам (полісом) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів визначено Законом.
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті ДТП; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця ДТП.
Судом встановлено, що сторонами у справі не оспорюються факт дорожньо-транспортної пригоди та отримання позивачем від страховика страхового відшкодування у розмірі 69 722,96 грн.
Предметом спору є визначення належного розміру страхового відшкодування та стягнення з відповідача невиплаченої частини, яка, на думку позивача, становить різницю між фактичним розміром завданої шкоди (вартістю матеріального збитку) та сумою вже виплаченого страхового відшкодування.
Відповідач у відзиві на позов зазначає, що наданий позивачем висновок експерта не є належним та допустимим доказом у даній справі, а тому суд не має враховувати його в якості доказу понесених збитків позивачем після дорожньо-транспортної пригоди. Крім того, на переконання відповідача, даний висновок не відповідає дійсності та складений з порушенням вимог чинного законодавства України.
Суд, проаналізувавши доводи сторін, дослідивши наданий висновок експерта №14/12, складений 12.09.2024 судовим експертом Баранковим В.О., повідомляє про таке.
Наданий позивачем висновок експерта № 14/12 від 12.09.2024 відповідає вимогам Закону України «Про судову експертизу», містить детальний опис проведених досліджень, використаних методик, вихідних даних та розрахунків, складений особою, яка має відповідну кваліфікацію судового експерта та право на проведення відповідних досліджень.
Вказаний висновок відповідає вимогам належності, допустимості та достовірності доказів у розумінні ст.ст. 76-79 ЦПК України, а тому суд приймає до уваги наданий позивачем висновок експерта № 14/12 від 12.09.2024 в якості доказу для визначення розміру страхового відшкодування.
Суд не бере до уваги доводи відповідача щодо неналежності наданого позивачем доказу,тобто висновку № 14/12 від 12.09.2024, оскільки останній, не погоджуючись із висновком експерта в даній справі, не обгрунтував свою позицію відносно недостовірності даного висновку та необ`єктивності самого експерта під час складання висновку, не спростував сам висновок та не заявив клопотання про проведення судової автотоварознавчої експертизи.
Аналізуючи матеріали справи та приймаючи до уваги те, що відповідач сплатив на користь позивача лише частину страхового відшкодування, суд вважає, що страхове відшкодування має бути доплачено на користь позивача у розмірі 16 907,14 грн, виходячи з такого розрахунку: 86 630,10 грн (вартість матеріальних збитків) - 69 722,96 грн (сплачена сума страхового відшкодування страховою компанією) = 16 907,14 грн (сума, що підлягає доплаті в якості страхового відшкодування).
Таким чином, вимоги позивача в цій частині заявлених вимог підлягають задоволенню.
Щодо стягнення з відповідача пені за прострочення виконання зобов`язання щодо сплати страхового відшкодування суд повідомляє про таке.
Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певних дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
За змістом ст.ст.524, 533 ЦК України грошовим є зобов`язання, яке виражається в грошових одиницях України (або грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов`язання зі сплати коштів.
Таким чином, правовідношення, в якому страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням.
Cтаття 625 ЦК України визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і поширює свою дію на всі види грошових зобов`язань.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язання виникають із підстав, встановлених статтею 11 цього ж кодексу.
Згідно зі ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інші юридичні факти.
Таким чином, грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки із договірних відносин, а й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством, зокрема і факту завдання майнової шкоди іншій особі.
Відтак, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія положень ч.2 ст.625 ЦК України.
Зазначена правова позиція висловлена у постанові Судової палати у господарських справах Верховного суду України, прийнятій в цивільній справі №910/22034/15 від 01 червня 2016 року.
Позивач у позовній заяві посить суд стягнути з відповідача пеню в розмірі 1 012,83 грн та надає її розрахунок за період з 26.12.2024 по 12.05.2025 в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за кожен день прострочення зобов`язання відповідно до положень п. 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
Суд, перевіривши розрахунок пені на суму заборгованості, та беручи до уваги, що він не був спростований відповідчачем, вважає такий розрахунок вірним та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства України.
За вказаних вище обставин, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача і в цій частині поданого позову.
В порядку ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода), (ч 2. ст.22 ЦК України).
Матеріалами справи підтверджено, що позивачем за складання висновку експерта автотоварознавчого дослідження сплачено 15 000,00 грн, що підтверджується квитанцією про оплату № 289318511 від 22.08.2024, які є прямими і необхідними витратами для захисту свого порушеного права, відповідно до частини другої статті 22 ЦК України.
Аналізуючи матеріали справи, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про стягнення з відповідача недоплаченої суми страхового відшкодування в розмірі 16 907,14 грн, пені в розмірі 1 012,83 грн та понесених витрат по сплаті експертизи у розмірі 15 000,00 грн.
Таким чином, позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Щодо розподілу судових витрат суд повідомляє про таке.
Відповідно до п. 6 ч.1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання як розподіл між сторонами судових витрат.
Згідно зі ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
6. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Таким чином, системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити наступні висновки:
(1) Договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені в частині 2 статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»);
(2) За своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України;
(3) Як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;
(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;
(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як приписами цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;
(6) Відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.
Тобто, визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити з встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат, що узгоджується з приписами статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність".
У разі відсутності у тексті договору таких умов (пунктів) щодо порядку обчислення, форми та ціни послуг, що надаються адвокатом, суди, в залежності від конкретних обставин справи, інших доказів, наданих адвокатом, використовуючи свої дискреційні повноваження, мають право відмовити у задоволенні заяви про компенсацію судових витрат, задовольнити її повністю або частково.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У пунктах 29, 30 постанови Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 727/4597/19 зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі "Схід/Захід Альянс Лімітед" проти України" (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268). Вказаний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц.
Позивачем додані такі докази понесення витрат на правничу допомогу, копії яких додані позовної заяви, а саме:
- Договір про надання правової допомоги від 14.01.2025;
- Акт про надання правової допомоги клієнту від 13.05.2025;
- виписка за рахунком від 07.05.2025, з якої вбачається факт оплати позивачем послуг адвоката у розмірі 8 000,00 грн.
Відповідно до Акта про надання правової допомоги клієнту від 13.05.2025адвокат надав, а клієнт (позивач) прийняв такі правничі послуги:
-складання позовної заяви про стягнення страхової виплати внаслідок ДТП, що сталась 10.08.2024, вартість послуги за 1 годину - 4 000,00 грн, кількість годин - 2, гонорар адвоката - 8 000,00 грн.
Позивач просить суд стягнути з відповідача понесені ним витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн.
Суд звертає увагу, що при визначенні суми компенсації витрат, понесених на професійну правничу допомогу, необхідно досліджувати на підставі належних та допустимих доказів обсяг фактично наданих адвокатом послуг і виконаних робіт, кількість витраченого часу, розмір гонорару, співмірність послуг категоріям складності справи, витраченому адвокатом часу, об`єму наданих послуг, ціні позову та (або) значенню справи.
Враховуючи предмет позову, складність та обсяг самої справи, положення ст.141 ЦПК України, та зважаючи на обсяг фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових витрат, ціни позову, співмірності складності справи із наданими адвокатом послугами, витраченого представником часу, суд вважає такий розмір витрат на правничу допомогу є пропорційним до предмета спору, доведений належними доказами та підтверджений актом наданих послуг, а тому приходить до висновку про стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн, що зазначено в акті приймання-надання послуг, та, на думку суду, є співмірним зі складністю даної справи.
Отже з відповідача на користь позивача підягають стягненню витрати за надання правничої допомоги в сумі 8 000,00 грн.
Відповідно до вимог ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 012,83 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.22, 509, 625, 979, 1166,1187, 1192, 1194 ЦК України, ст. 3,4, 10-12, 76-82, 133,137, 141, 258, 259, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ» про стягнення страхового відшкодування та пені, задовольнити.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «СТРАХОВА ГРУПА «ОБЕРІГ» (код ЄДПОУ: 39433769, адреса місцезнаходження: 03040, м. Київ, вул. Васильківська, 14) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 , адреса реєстрації місця проживання: АДРЕСА_1 ) суму страхового відшкодування в розмірі 16 907,14 грн., пеню в розмірі 1 012,83 грн, витрати на проведення експертизи у розмірі 15 000,00 грн. судовий збір у розмірі 1 012,83 грн та витрати на професійну правову допомогу у розмірі 8 000,00 грн.
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя:        О.М. Букіна