ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2026 року | м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/107/26
Головуючий у першій інстанції – Маринченко О. А.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1889/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Супруна О.П.,
суддів: Луговця А.О., Мамонової О.Є.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова у складі судді Маринченко О.А. від 09.07.2026 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

У С Т А Н О В И В :

06.01.2026 ТОВ «Споживчий центр» через систему «Електронний суд» звернулося до Новозаводського районного суду м. Чернігова з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 29.12.2024-100002575 від 29.12.2024 у розмірі 29 000,00 грн та судових витрат.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 29.12.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 29.12.2024-100002575 шляхом підписання відповідачем електронним цифровим підписом пропозиції на укладення кредитного договору (оферти) та заявки на отримання кредиту. Відповідно до умов договору позивач надав ОСОБА_1 кредит у розмірі 10 000,00 грн строком на 140 днів зі сплатою процентів за користування кредитними коштами за фіксованою процентною ставкою у розмірі 1 % за кожен день користування кредитом. У подальшому сторони уклали додатковий договір, яким строк кредитування продовжено до 154 днів, а процентну ставку встановлено в розмірі 0,66 % за кожен день користування кредитом. Позивач зазначав, що свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином та в повному обсязі, перерахувавши позичальниці кредитні кошти в сумі 10 000,00 грн на її банківський рахунок. Водночас відповідач належним чином свої договірні зобов`язання не виконувала, передбачені договором платежі в установлені строки не здійснювала, у зв`язку з чим виникла заборгованість. Згідно з розрахунком позивача, станом на день звернення до суду загальний розмір заборгованості за кредитним договором становив 29 000,00 грн, із яких 10 000,00 грн – заборгованість за основною сумою кредиту, 14 600,00 грн – заборгованість за процентами за користування кредитними коштами та 5 000,00 грн – заборгованість за неустойкою. Посилаючись на неналежне виконання ОСОБА_1 умов кредитного договору та наявність непогашеної заборгованості, ТОВ «Споживчий центр» просило суд стягнути з неї зазначену суму заборгованості, а також понесені судові витрати.
Суддя Новозаводського районного суду м. Чернігова Овсієнко Ю.К. ухвалою від 05.02.2026 цивільну справу № 751/107/26 передав на розгляд Деснянському районному суду м. Чернігова.
Деснянський районний суд м. Чернігова своїм рішенням від 09.07.2026, частково задовольнивши позов ТОВ «Споживчий центр», стягнув із ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором № 29.12.2024-100002575 від 29.12.2024 у розмірі 24 000,00 грн та відмовив у задоволенні решти позовних вимог, а також стягнув судовий збір з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 2 004,78 грн. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим,що між сторонами в належній формі укладено електронний кредитний договір. Позивач виконав свої зобов`язання щодо надання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 10 000,00 грн, тоді як відповідач отримані кошти не повернула та проценти за користування кредитом не сплатила, у зв`язку з чим утворилася заборгованість. Ураховуючи відсутність доказів погашення відповідачем заборгованості, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з неї 10 000,00 грн основного боргу та 14 000,00 грн процентів за користування кредитом. Водночас у задоволенні вимоги про стягнення 5 000,00 грн неустойки суд відмовив, оскільки відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України в період дії воєнного стану позичальник звільняється від обов`язку сплати неустойки за прострочення виконання грошового зобов`язання за кредитним договором, а нарахована за такий період неустойка підлягає списанню. 
21.07.2026 до Чернігівського апеляційного суду засобами поштового зв`язку надійшла апеляційна скарга від представника ОСОБА_1 , адвоката Полянської К.В., у якій апелянт просить скасувати рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.07.2026 у частині задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором у сумі 24 000,00 грн та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити частково, стягнувши з відповідача заборгованість у сумі 10 000,00 грн та відмовивши в задоволенні решти позовних вимог, а також здійснити розподіл судових витрат.
Мотивуючи апеляційну скаргу апелянт посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, зазначаючи, що справу розглянуто за відсутності відповідача та її представника, які не мали можливості ознайомитися з матеріалами справи, подати відзив на позовну заяву та заперечення щодо заявлених позовних вимог, що, на думку апелянта, перешкодило повному та всебічному розгляду справи. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно стягнув із ОСОБА_1 проценти за користування кредитними коштами, не врахувавши встановлені законом гарантії для членів сімей військовослужбовців. ОСОБА_1 указує, що вона як дружина військовослужбовця ОСОБА_2 , який проходить військову службу за мобілізацією, відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі – Закон України № 2011-XII), звільняється від нарахування процентів за користування кредитом та штрафних санкцій за невиконання зобов`язань у відповідний період. У зв`язку з цим, нарахування позивачем 14 000,00 грн процентів та 5 000,00 грн неустойки, на думку апелянта, є неправомірним, а зазначені суми не можуть бути включені до заборгованості, що підлягає стягненню. Апелянт звертає увагу на відсутність у матеріалах справи належного та детального розрахунку заборгованості, який би давав можливість перевірити порядок і правильність її нарахування, зокрема розмір процентів та неустойки. За таких обставин, на її думку, підстави для стягнення сум, розрахованих позивачем, відсутні, а стягненню може підлягати лише фактично отримана та неповернута відповідачем сума кредиту в розмірі 10 000,00 грн. 
Відзив на апеляційну скаргу до Чернігівського апеляційного суду не надходив. Відповідно до частини третьої статті 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
За правилами частин першої та другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Вирішуючи спір та частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, установивши факт укладення між сторонами кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів та їх неповернення, дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за основною сумою кредиту та процентів за користування кредитними коштами. У задоволенні вимоги про стягнення неустойки суд відмовив із підстав, передбачених пунктом 18 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України. 
Суд установив, що 29.12.2024 між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № 29.12.2024-100002575 шляхом прийняття Пропозиції про укладення кредитного договору (оферти) (далі – Пропозиція), яка розміщена на сайті кредитора та підписанням Заявки після ідентифікації позичальника, обрання ним конкретних умов та схвалення їх кредитором, а також підписанням Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), які сформовані на сайті кредитора та підписані позичальником за допомогою електронного підпису позичальника – одноразового ідентифікатора Е486, отриманого позичальником в sms-повідомленні на її фінансовий номер 0939647973.
Відповідно до пункту 1.1 Пропозиції (а. с. 21-24) дана пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) є пропозицією ТОВ «Споживчий центр» укласти електронний кредитний договір (оферту) у порядку, передбаченим Законом України «Про електронну комерцію», і не є ні договором приєднання/його частиною у розумінні статті 634 Цивільного кодексу України, ні публічним договором у розумінні статті 633 ЦК України.
Підписання споживачем даної пропозиції (оферти) передбачає надання його згоди на зазначені умови надання споживчого кредиту (пункт 1.13 Пропозиції).
За цим договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію (пункт 3.1 Пропозиції).
Відповідно до пункту 3.2 Пропозиції кредит надається на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Позичальник зобов`язується не використовувати кредит для участі в азартних іграх та не перераховувати кредит на рахунки організаторів азартних ігор.
Зі змісту пункту 3.3 та підпунктів 3.3.1–3.3.8 Пропозиції вбачається, що основні умови кредитування, зокрема дата надання та сума кредиту, строк кредитування, дата його повернення, розмір процентів за користування кредитом, а також графік платежів визначаються у Заявці, яка є невід`ємною частиною Пропозиції.
Згідно з пунктом 4.1 Пропозиції кредитодавець надає позичальнику кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання позичальнику коштів у рахунок кредиту перерахування на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4323-34XX-XXXX-5750.
Пропозицію підписано Мироненко В.Р. із використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором Е486.
29.12.2024 за допомогою електронного підпису позичальника – одноразового ідентифікатора для підписання кредитного договору Е486 ОСОБА_1 підписала Заявку до кредитного договору № 29.12.2024-100002575, яка є невід`ємною частиною Пропозиції, із якою позичальник ознайомився 29.12.2024 за посиланням https:/sgroshi.com.ua/ua/informaciya-o-kompanii згідно зі статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 24-25).
За умовами Заявки до Кредитного договору № 29.12.2024-100002575 ОСОБА_1 надано кредит на суму 10 000,00 грн строком на 140 днів із дати його надання (29.12.2024). Дата повернення (виплати) кредиту – 17.05.2025.
Процентна ставка – фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит. Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку (пункт 6 Заявки)
Згідно пункту 7 Заявки комісія, пов`язана з наданням кредиту – 15 % від суми кредиту дорівнює 1 500,00 грн. Комісія розраховується шляхом множення суми кредиту на розмір комісії у відсотковому значенні. Нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту.
Денна процентна ставка – загальні витрати за споживчим кредитом за кожен день користування кредитом протягом всього строку, на який надається кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0,82 % (денна процентна ставка) = (11 539,77/10 000)/140 х 100 % (пункт 10 Заявки).
У пункті 12 Заявки міститься Графік платежів.
Крім того, зі змісту пункту 5 Заявки вбачається, що позичальник має право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та строку виплати кредиту, установлених договором, на підставі поданого до кредитодавця звернення із зазначеною датою в паперовій формі або електронній формі із застосуванням одноразового ідентифікатора кожного разу під час такого ініціювання.
Відповідно до пунктів 17, 18 Заявки кредитного договору № 29.12.2024-100002575 від 29.12.2024 неустойка: 100,00 грн, що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання. Розмір процентів відповідно до статті 625 ЦК України становить 365 % річних, які нараховуються від простроченої позичальником суми. Максимальний розмір процентів відповідно до статті 625 ЦК України встановлюється законом.
У Заявці ОСОБА_1 також зазначила реквізити належного їй електронного платіжного засобу для надання їй коштів за даними та наступними договорами: 4323-34ХХ-ХХХХ-5750 (а.с. 24).
29.12.2024 за допомогою електронного підпису позичальника – одноразового ідентифікатора для підписання кредитного договору «Е486» ОСОБА_1 підписала Відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № 29.12.2024-100002575 (кредитної лінії) (а.с. 25-26) та Додаток до кредитного договору № 29.12.2024-100002575 (кредитної лінії) від 29.12.2024 інформаційне повідомлення позичальника ОСОБА_1 (а.с. 26 зворот – 27).
Того ж дня за допомогою одноразового ідентифікатора «Е486» відповідач підписала Паспорт споживчого кредиту (а.с. 19 зворот – 20).
Як убачається з листа ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 25.12.2025 № 1-2512 між підприємствами ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення» укладено Договір на переказ коштів ФК-П-2024/01-2 від 01.04.2024, відповідно до якого 29.12.2024 о 21 год. 59 хв. на платіжну картку клієнта (номер картки НОМЕР_1 ) було успішно перераховано кошти в сумі 10 000,00 грн, із призначенням платежу: видача за договором кредиту № 29.12.2024-100002575. Номер транзакції в системі iPay.ua – 610240492 (а.с. 14).
11.01.2025 шляхом прийняття Пропозиції про укладення Додаткового договору до кредитного договору (кредитної лінії) (оферти) – звернення позичальника між сторонами було укладено Додатковий договір до Кредитного договору № 29.12.2024-100002575 від 29.12.2024 (а.с. 27 зворот – 28). 
Зі змісту вказаної Пропозиції вбачається, що сторони домовились за ініціативою та на підставі звернення позичальника продовжити строк, на який надається кредит та строк дії договору, унести зміни в заявку та акцепт та з дати укладення даного Додаткового договору викласти норми, що встановлюють строк, на який надається кредит, дату повернення (виплати) кредиту, графік платежів, строк дії договору, денну процентну ставку та її розрахунок у редакції даної пропозиції, про що йдеться в пункті 1 цієї Пропозиції.
Так, відповідно до змісту вказаної Пропозиції про укладення Додаткового договору, строк, на який надається кредит – 154 дні з моменту його надання, дата повернення (виплати) кредиту – 31.05.2025. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0,66 % (денна процентна ставка) = (9 171,28/10 000)/140 х 100 %.
Дану Пропозицію про укладення Додаткового договору ОСОБА_1 підписано одноразовим ідентифікатором «К872», який було направлено відповідачеві на її фінансовий номер телефону 0939647973. 
Також, із указаної Пропозиції та Відповіді кредитора про прийняття пропозиції (акцепт) про укладення Додаткового договору до кредитного договору (кредитної лінії) убачається, що проценти та комісія, нараховані за користування кредитом станом на момент укладення даного Додаткового договору, сплачуються позичальником в дату укладення даного Додаткового договору не пізніше 23 год. 59 хв. дати укладення даного Додаткового договору. Цей додатковий договір є невід`ємною частиною Договору та набирає чинності з дати отримання позичальником у інформаційній системі кредитора від кредитора відповіді про прийняття пропозиції акцепт, підписаної уповноваженим працівником кредитора у порядку, встановленому законодавством. Даний додатковий договір припиняється та втрачає чинність з дати, наступної за датою невиконання позичальником його обов`язку, встановленого пунктом 2 Договору (зміст пунктів 2, 4 Пропозиції та Відповіді).
Відповідно до Довідки-розрахунку про стан заборгованості за кредитним договором № 29.12.2024-100002575 від 29.12.2024 заборгованість ОСОБА_1 становить 29 000,00 грн, із яких: 10 000 грн – основний борг, 14 000 грн – проценти; 5 000,00 грн – неустойка. Проценти по кредиту нараховані за період із 29.12.2024 по 31.05.2025 (а. с. 15).
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 11 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина перша статті 627 ЦК України).
Відповідно до статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (частина друга статті 639 ЦК України).
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з частиною першою статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція – відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор – це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пункт 12 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства вбачається, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Наведені положення законодавства в своїй сукупності свідчать про те, що укладення кредитного договору в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи є належним способом його укладення та породжує для сторін відповідні цивільні права й обов`язки за умови дотримання встановленого законом порядку ідентифікації та підписання такого правочину.
Разом із тим, у цій справі факт укладення між сторонами Кредитного договору № 29.12.2024-100002575 від 29.12.2024 та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів у сумі 10 000,00 грн не оспорюється. Апелянт у скарзі не заперечує обставин укладення договору та отримання коштів, проте наполягає на неправомірності нарахування та стягнення процентів за користування кредитом.
Разом із апеляційною скаргою представником апелянта подано додаткові докази на підтвердження проходження ОСОБА_2 військової служби за мобілізацією та відповідного статусу відповідача як члена сім`ї військовослужбовця.
Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Верховний Суд у постанові від 21.08.2023 у справі № 552/7368/21 (провадження № 61-455св23) звертає увагу, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини на підставі нових доказів, якщо особа довела поважність причин їх неподання до суду першої інстанції; при цьому питання про прийняття та дослідження таких доказів має бути належно мотивоване судом.
Представник відповідача в апеляційній скарзі посилається на те, що 12.06.2026 через систему «Електронний суд» подала заяву на ознайомлення з матеріалами даної справи в електронному вигляді та внесення РНОКПП. Проте матеріали вказаної справи були відсутні в системі й станом на дату подання апеляційної скарги, що підтверджується інформацією по даній справі, відображеною в системі «Електронний суд». 
Із огляду на те, що зазначені докази є такими, що мають істотне значення для правильного вирішення спору, та стосуються обставин, на які апелянт посилається як на підставу своїх заперечень щодо законності нарахування процентів, а також беручи до уваги доводи апеляційної скарги про те, що представник відповідача не мала можливості належним чином ознайомитися з матеріалами справи в системі «Електронний суд» та надати відповідні докази суду першої інстанції, колегія суддів уважає можливим прийняти їх та врахувати при ухваленні даної постанови.
Дослідивши подані докази, колегія суддів установила, що вони підтверджують факт проходження ОСОБА_2 військової служби за призовом під час мобілізації, а також перебування ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у шлюбі.
Так, відповідно до копії витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України (по строковій частині) від 28.11.2024 № 273 мтд, солдат ОСОБА_2 прибув для проходження військової служби за призовом під час мобілізації та з 28.11.2024 призначений на відповідну посаду у військовій частині НОМЕР_2 (а.с. 115).
Копіє довідки військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України від 13.03.2026 № 1/101/6-583 підтверджується, що солдат по мобілізації ОСОБА_2 перебуває на військовій службі та працює у військовій частині (а.с. 116).
Згідно з копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебувають у шлюбі з 08.08.2020 (а.с. 117).
Отже, на час виникнення спірних правовідносин ОСОБА_2 проходив військову службу за призовом під час мобілізації, а ОСОБА_1 мала статус його дружини.
Водночас саме по собі встановлення зазначених обставин не є достатнім для висновку про обґрунтованість відповідних доводів апеляційної скарги, оскільки підлягає встановленню, чи поширюються передбачені законом гарантії на відповідача як члена сім`ї військовослужбовця та чи охоплюють вони спірні правовідносини щодо нарахування процентів за користування кредитом.
Як убачається з матеріалів справи, позивачем проценти за користування кредитом нараховано за період із 29.12.2024 по 31.05.2025. 
Частиною першою статті 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до частини другої цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За загальним правилом, передбаченим наведеними нормами цивільного законодавства, сплата процентів за користування кредитом є обов`язком позичальника, який виникає з умов кредитного договору. Водночас право кредитодавця на отримання процентів може бути обмежене законом, у тому числі шляхом встановлення спеціальних гарантій для окремих категорій осіб.
Відповідно до пункту 15 статті 14 Закону України № 2011-XII у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Зазначеною редакцією пункту 15 статті 14 Закону України № 2011-XII, запровадженою Законом України від 11.04.2024 № 3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення порядку проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» (набрав чинності 18.05.2024), до кола осіб, на яких поширюється відповідна гарантія, безпосередньо включено дружин (чоловіків) військовослужбовців, призваних на військову службу за призовом під час мобілізації.
Отже, на момент укладення кредитного договору (29.12.2024) положення пункту 15 статті 14 Закону України № 2011-XII уже передбачали звільнення дружини мобілізованого військовослужбовця від нарахування процентів за користування кредитом. При цьому встановлені законом гарантії не поставлені в залежність від обізнаності кредитодавця про відповідний статус позичальника та виникають безпосередньо в силу закону за наявності передбачених ним юридичних фактів.
Такий підхід узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними в постановах від 26.12.2018 у справі № 522/12270/15-ц та від 18.01.2023 у справі № 642/548/21 щодо застосування пункту 15 статті 14 Закону України № 2011-XII, відповідно до яких ця норма є самостійною правовою підставою для не нарахування процентів та штрафних санкцій за кредитними зобов`язаннями за наявності встановлених нею умов. Зокрема, Верховний Суд звертав увагу, що дія відповідної норми не залежить від наявності у військовослужбовця статусу учасника бойових дій.
Ураховуючи, що ОСОБА_2 був призваний на військову службу під час мобілізації з 28.11.2024, а ОСОБА_1 перебуває з ним у зареєстрованому шлюбі з 08.08.2020, на момент укладення кредитного договору та протягом періоду, за який позивачем нараховано проценти, відповідач належала до кола осіб, на яких поширювалася зазначена законодавча гарантія.
Кредитний договір № 29.12.2024-100002575 від 29.12.2024 не є договором щодо придбання майна, на яке поширюються передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України № 2011-XII винятки, а тому проценти за користування кредитом у період із 29.12.2024 по 31.05.2025 не підлягали нарахуванню, а вимоги позивача про їх стягнення – задоволенню.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини щодо отримання ОСОБА_1 кредитних коштів та наявності в неї обов`язку щодо їх повернення. Водночас, із урахуванням поданих до апеляційного суду доказів, зі складу заборгованості належить виключити проценти за користування кредитом, нараховані за період, коли на відповідача поширювалися передбачені законом гарантії як на дружину військовослужбовця, призваного на військову службу за призовом під час мобілізації.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За таких обставин, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції – зміні в частині розміру стягнутої заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).
За правилами частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову – на відповідача; 2) у разі відмови в позові – на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову – на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Із урахуванням зменшення розміру стягнутої з ОСОБА_1 заборгованості на користь ТОВ «Споживчий Центр» до 10 000,00 грн із заявлених у позові 29 000,00 грн, частка задоволених позовних вимог становить 34,48 %. Отже, розмір стягнутого рішенням суду першої інстанції з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Споживчий Центр» судового збору належить зменшити до 835,31 грн (2 422,40 грн х 34,48 %).
Із огляду на фактичне задоволення апеляційної скарги, сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги в розмірі 4 537,50 грн належить компенсувати за рахунок ТОВ «Споживчий Центр».

Керуючись ст. ст. 367, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381–384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Частково задовольнити апеляційну скаргу  ОСОБА_1 .
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 09.07.2026 змінити, зменшивши розмір стягнутої заборгованості за Кредитним договором № 29.12.2024-100002575 від 29.12.2024 із 24 000,00 грн до 10 000,00 грн, судового збору – із 2 004,78 грн до 835,31 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» на користь ОСОБА_1 судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 4 537,50 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та не оскаржується, окрім випадків, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий: О.П. Супрун 

Судді: О.А. Луговець

О.Є. Мамонова