ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2026 року | м. Львів | Справа № 380/10633/25 пров. № А/857/38190/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 

головуючого-судді Глазька С.М.,
суддів Глушка І.В., Димарчук Т.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2026 року (головуючий суддя Сидор Н.Т., м. Львів)  у справі № 380/10633/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України у Миколаївській області про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (далі- позивач) звернулась з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі відповідч-1) , Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі відповідач-2) в якій позивач просила суд:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про відмову в призначення пенсії позивачу;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області зарахувати до страхового стажу період роботи з 29.04.1989 по 18.11.1999 згідно трудової книжки НОМЕР_1 , призначити пенсію та виплатити її позивачу з 22.08.2024.
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що зверталась до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії, однак отримала рішення про відмову у призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Вважає, що відповідачем-2 протиправно не зараховано до страхового стажу період роботи з 29.04.1989 по 18.11.1999. Наголошує на тому, що працівник не несе відповідальності за заповнення трудової книжки. Наведене зумовило звернення до суду із цим позовом.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2026 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 18.04.2025 №134650033975 про відмову у призначенні пенсії.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 10.04.2025, з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Зокрема в апеляційній скарзі зазначає, що реорганізація господарства з колгоспу у КСП та переведення особи мають підтверджуватися відповідними первинними документами або наказами. За відсутності в трудовій книжці запису про реорганізацію господарства, підтвердження стажу має здійснюватися на підставі уточнюючих довідок або архівних документів. Вказує, що відповідно до ч. 2 ст. 56 Закону України «Про пенсійне забезпечення» № 1788-XII при обчисленні стажу роботи в колгоспі після 1965 року враховується виконання встановленого мінімуму трудової участі в громадському господарстві. За відсутності відомостей про виконання вихододнів період зараховується лише за фактичною тривалістю. Звертає увагу на втручання у дискреційні повноваження органів Пенсійного фонду України, оскільки виключно територіальні органи пенсійного фонду уповноважені здійснювати обчислення страхового стажу та приймати рішення про призначення пенсії.
Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та усі доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що позивач 10.04.2025 звернувся до територіального управління Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком.
Вказану заяву розглянуло Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області за принципом екстериторіальності та прийняло рішення від 18.04.2025 №134650033975 про відмову у призначенні пенсії.
Вважаючи таке рішення протиправним, позивач звернулась до суду із цим позовом.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 №1058-IV визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Умови призначення пенсії за віком передбачено ст. 26 Закону №1058-IV.
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року.
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону №1058-IV особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу:
з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років;
з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років;
з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років;
з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років;
з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років;
з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років;
з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року;
з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років;
з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років;
з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років;
починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років.
Позивач ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) 10.04.2025 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Тобто необхідним для призначення пенсії є наявність страхового стажу у розмірі не менше 31 років.
Розглянувши заяву позивача за принципом екстериторіальності, Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області прийняло рішення від 18.04.2025 №134650033975 про відмову в призначенні пенсії.
Вказане рішення мотивоване відсутністю необхідного страхового стажу. 
Водночас, як вбачається з рішення від 18.04.2025 №134650033975, до страхового стажу позивача не зараховано період роботи з 29.04.1989 по 18.11.1996 згідно з трудовою книжкою НОМЕР_2 від 29.08.1983. Заявницю прийнято в колгосп ім. Урицького , запис про звільнення засвідчено печаткою КСП ім. Урицького. Наявний запис про переведення на посаду «весовщиком КСП им. Урицького» (мовою оригіналу). Запис про реорганізацію колгоспу в КСП, на підставі первинних документів (наказів, розпоряджень тощо) та про переведення особи з колгоспу в КСП, відсутній.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 46 Конституції України визначено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 (далі Закон №1058-IV).
гідно ч. 1 ст. 24 Закону №1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності зазначеним Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
До 01 січня 2004 порядок підтвердження стажу роботи був визначений статтею 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-ХІІ (далі по тексту - Закон України № 1788-ХІІ).
Відповідно до статті 56 Закону України № 1788-ХІІ до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Статтею 62 частиною 1 Закону України №1788-ХІІ передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі по тексту - Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 Порядку №637, за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Законодавець чітко визначив, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка і саме за відсутності такої або відповідних записів у ній, стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами, що також визначено і Порядком №637.
Як встановив суд, підставою для відмови у зарахуванні спірного періоду роботи позивача з 29.04.1989 по 18.11.1996 стала відсутність у трудовій книжці запису про реорганізацію колгоспу ім. Урицького в КСП ім. Урицького. 
Апеляційний суд наголошує, що саме трудова книжка є основним документом, що підтверджує трудовий стаж працівника. 
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Обов`язок щодо заповнення та ведення трудових книжок осіб, працевлаштованих на підприємствах, установах, організаціях, покладається саме на відповідальну особу такого підприємства, установи, організації, а не на власника трудової книжки.
Згідно правової позиції Верховного Суду, викладеною у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення, неналежний порядок ведення та заповнення будь-якої документації з вини підприємства. Існуючий недолік не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист, зокрема призначення пенсії.
Також, така позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 04.07.2023 у справі № 580/4012/19.
Крім цього, Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Оскільки записи у трудовій книжці позивача про прийняття, переведення та звільнення містять дати, номери наказів, підписи та відбитки печаток і не містять нестерених виправлень чи підробок, Головне управління ПФУ в Миколаївській області протиправно відмовив у врахуванні відомостей трудової книжки. 
Доводи апеляційної скарги про необхідність застосування ч. 2 ст. 56 Закону № 1788-XII щодо перевірки виконання мінімуму трудової участі не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Оскільки Головне управління ПФУ в Миколаївській області безпідставно відмовився розглядати трудову книжку як належний документ через відсутність запису про реорганізацію, пенсійний орган взагалі не здійснював належного обчислення стажу позивача за вказаний період зокрема, не досліджував фактичну тривалість роботи чи виконання встановленого мінімуму.
Щодо покликання пенсійного органу на втручання в дискреційні повноваження, то колегія суддів зазначає наступне. 
У даній справі, територіальним органом Пенсійного фонду України щодо розгляду заяви позивача від 10.04.2025 за принципом екстериторіальності визначено Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
Відтак, дії зобов`язального характеру, як виснував суд першої інстанції, має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області.
Така позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 08.02.2024 по справі №500/1216/23 (провадження №К/990/37966/23).
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про необхідність зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком від 10.04.2025, з урахуванням висновків суду, викладених у рішенні.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду - без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 27 травня 2026 року у справі № 380/10633/25– без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише з підстав, визначених в статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя | | С. М. Глазько
судді | | І. В. Глушко
| | Т. М. Димарчук