ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ДОНЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
61022, м. Харків, пр. Науки, 5
_____________________________________________________________________________
Р І Ш Е Н Н Я
іменем України 

19.08.2026 Справа № 905/363/26 

Господарський суд Донецької області у складі судді Курило Г.Є.,
при секретарі судового засідання Лавриш О.В.,
розглянувши матеріали справи
за позовом: Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м.Київ
до відповідача: Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі», м.Краматорськ
про стягнення 17553760,65 грн

Представники сторін:
від позивача: Сосунов Є.В. - адвокат на підставі довіреності;
від відповідача: не з`явились.

Суть спору: Позивач, Приватне акціонерне товариство «Національна енергетична компанія «Укренерго», м.Київ звернувся до Господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі», м.Краматорськ про стягнення 17553760,65 грн з яких: 3% річних у розмірі 3791645,64 грн, інфляційне збільшення у розмірі 13762115,01 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що за періодами коригування/врегулювання липень 2024 року та серпень – вересень 2024 року, які були предметом розгляду у справі № 905/1408/24, нарахування інфляційних втрат та 3 % річних здійснювалося по 29.10.2024 включно. Рішенням Господарського суду Донецької області у справі № 905/1408/24 від 25.03.2025, яке набрало законної сили, позовні вимоги задоволені. Оскільки відповідач станом на дату подання цієї позовної заяви не погасив заборгованість у повному обсязі, прострочення виконання грошового зобов`язання триває. У зв`язку з цим у позивача виникло право на додаткове нарахування та стягнення з відповідача інфляційних втрат і 3 % річних за період після 29.10.2024 до дня подання даної позовної заяви.
Ухвалою суду від 05.06.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №905/363/26; постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження; підготовче засідання призначено на 30.06.2026 об 11:00год.
Частиною 5 ст.176 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому ст.242 цього Кодексу, та з додержанням вимог ч.4 ст.120 цього Кодексу.
Відповідно до п.2 ч.6 ст.242 Господарського процесуального кодексу України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Ухвала суду від 05.06.2026 по справі №905/363/26 була доставлена до електронних кабінетів сторін, відповідні довідки про доставку до електронного кабінету додані до матеріалів справи.
Отже, сторони були належним чином повідомлені про розгляд справи.
Ухвалою від 30.06.2026 відкладено підготовче засідання на 14.07.2026 о 10:30год., продовжено відповідачу процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву.
Ухвалою суду від 14.07.2026 закрито підготовче провадження по справі №905/363/26; призначено судове засідання з розгляду справи по суті на 19.08.2026 об 11:40 год.
14.07.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника відповідача надійшла заява б/н від 14.07.2026 про відстрочку виконання судового рішення.
28.07.2026 через підсистему «Електронний суд» від представника позивача надійшли заперечення на заяву про надання відстрочки виконання рішення суду.
У судове засідання 19.08.2026 з`явився представник позивача, позовні вимоги підтримував в повному обсязі, заперечував проти задоволення заяви відповідача про відстрочення виконання рішення суду у цій справі.
У судове засідання 19.08.2026 представник відповідача не з`явився про дату, час та місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений.
Суд зазначає, що станом на дату винесення цього рішення у встановлений строк відповідачем не надано відзиву на позовну заяву, про причини та/або намір вчинити відповідні дії відповідач суду не повідомляв.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.9 ст.165 Господарського процесуального кодексу України).

З`ясувавши фактичні обставини справи, докази на їх підтвердження, виходячи з фактів, встановлених у процесі розгляду справи, суд встановив.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 25.03.2025 по справі №905/1408/24, позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м.Київ до Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі», м.Краматорськ про стягнення 82218528,95 грн задоволено, стягнуто з Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі», м.Краматорськ на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м.Київ 81146904,59 грн – основний борг, 239037,08 грн – 3% річних, 832587,28 грн – інфляційні втрати, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 847840,00грн.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 29.05.2025 апеляційну скаргу АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» на рішення Господарського суду Донецької області від 25.03.2025 у справі №905/1408/24 залишено без руху. Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 17.06.2025 постановлено повернути апеляційну скаргу АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» на рішення Господарського суду Донецької області від 25.03.2025 у справі №905/1408/24. 
Рішення Господарського суду Донецької області від 25.03.2025 по справі №905/1408/24 набрало законної сили 17.06.2025.
У рішенні Господарського суду Донецької області від 25.03.2025 по справі 905/1408/24 встановлено наступне.
« 01.12.2020 Акціонерне товариство «ДТЕК Донецькі електромережі» (СВБ (сторона, відповідальна за баланс) шляхом подання та підписання заяви про укладення договору про врегулювання небалансів електричної енергії з Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» (ОСП (оператор системи передачі), приєдналося до публічного договору приєднання, за типовою формою, яка розміщена на офіційному сайті позивача за посиланням https://ua.energy/.
Повідомленням №01/43433 від 27.11.2020 позивач підтвердив, що Акціонерне товариство «ДТЕК Донецькі електромережі» приєднано до умов договору про врегулювання небалансів електричної енергії та долучено до реєстру учасників ринку; ідентифікатор договору №0518-01141; дата акцептування 01.12.2020.
Згідно з актом №СВБ_02_2024_08_0518 від 31.08.2024 купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів, після припинення взаємних зобов`язань між сторонами, обсяг купленої відповідачем електроенергії у період з 01.08.2024 по 31.08.2024 становить 5683,674954 МВт/год на суму 55505818,73 грн з ПДВ.
За змістом акту №СВБ_02_2024_09_0518 від 30.09.2024 купівлі-продажу електричної енергії для врегулювання небалансів, після припинення взаємних зобов`язань між сторонами, обсяг купленої відповідачем електроенергії у період з 01.09.2024 по 30.09.2024 становить 2971,696798 МВт/год на суму 25354687,16 грн з ПДВ.
Відповідно до акту коригування №СВБ_К_03_2024_07_0518 до акту №СВБ_02_2024_07_0518 від 31.07.2024 купівлі-продажу електронної енергії для врегулювання небалансів, після припинення взаємних зобов`язань між сторонами, обсяг купленої відповідачем електроенергії у період з 01.07.2024 по 31.07.2024 становить 29,158 МВт/год на суму 286398,70 грн з ПДВ.
За твердженням позивача, відповідач встановлений договором обов`язок щодо оплати небалансів електричної енергії не виконав. Таким чином, Приватним акціонерним товариством «Національна енергетична компанія «Укренерго» заявлено, зокрема, вимоги про стягнення основного боргу в сумі 81146904,59 грн.
Приймаючи до уваги, що позивач зобов`язання за договором №0518-01141 від 01.12.2020 виконав належним чином, враховуючи, що відповідачем порушені взяті на себе за договором обов`язки в частині строку їх виконання та у повному обсязі, суд дійшов висновку, що вимоги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» до Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» про стягнення 81146904,59 грн є правомірними та такими, що підлягають задоволенню.
Позивач заявив до стягнення 3% річних у розмірі 239037,08 грн, нарахованих у загальний період з 14.09.2024 по 29.10.2024 та 832587,28 грн інфляційних збитків нарахованих за вересень 2024 року.
Розрахунок 3% річних та інфляційних збитків є арифметично вірними.».
У зв`язку з невиконанням відповідачем рішення Господарського суду Донецької області від 25.03.2025 по справі №905/1408/24 позивач звернувся до суду з позовом про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, нарахованих на суми боргу, що підтверджена рішенням суду.

Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає наступне.
Згідно з ч. 4 ст. 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. 
Преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність вже встановлено у рішенні чи вироку і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу.
Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. Правила про преюдицію спрямовані не лише на заборону перегляду фактів і правовідносин, які встановлені в судовому акті, що вступив в законну силу. Вони також сприяють додержанню процесуальної економії в новому процесі. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Усі ці дії вже здійснювалися у попередньому процесі, і їхнє повторення було б не лише недоцільним, але й неприпустимим з точки зору процесуальної економії.
Для рішень господарських судів важливою умовою преюдиціальності фактів, що містяться в рішенні господарського суду, є суб`єктний склад спору. Отже, преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акту.
Отже, рішення Господарського суду Донецькій області від 25.03.2025 по справі №905/1408/24, яке набрало законної сили 17.06.2025, в частині встановлення факту укладання між сторонами договору про врегулювання небалансів електричної енергії ідентифікатор договору №0518-01141 дата акцептування 01.12.2020, наявності заборгованості відповідача перед позивачем щодо врегулювання небалансів електричної енергії за періодами коригування/врегулювання липень 2024 року та серпень – вересень 2024 року у розмірі 81146904,59 грн, стягнення на користь позивача інфляційних витрат за вересень 2024 року та 3 % річних до 29.10.2024 (включно), має преюдиційний характер для цієї справи, з огляду на що означені факти не повинні доводитися знову у відповідності зі ст.75 Господарського процесуального кодексу України.
Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з ч. 1 ст. 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
Зобов`язання припиняється виконанням проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Пунктом 1 статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до статей 610, 611 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 1 статті 625 Цивільного кодексу України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно зі частиною 2 статті 625 Цивільного Кодексу України, за прострочення виконання грошового зобов`язання настає відповідальність у вигляді сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також сплати трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 Цивільного кодексу України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Загальною ознакою цивільно-правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Одним з принципів цивільного права є компенсація майнових втрат особи, що заподіяні правопорушенням, вчиненим іншою особою.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
При цьому, зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.
Отже, наявність судового рішення про стягнення основної заборгованості не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України, оскільки право кредитора вимагати сплату боргу з урахуванням індексу інфляції та процентів річних є способом захисту його майнового права та інтересу, суть яких полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредитору.
Оскільки чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання, а наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін вказаного договору то зазначене не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання, а також не позбавляє кредитора права на отримання коштів, передбачених частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 31.05.2018 у справі №902/330/17).
Наявність судового рішення не свідчить про припинення зобов`язання, а тому наявність судових рішень про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника та не позбавляє кредитора права отримати передбачені частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України суми. Вирішення судом спору про стягнення грошових коштів за договором не змінює природи зобов`язання та підстав виникнення відповідного боргу.
Відтак, у розумінні положень ч.2 ст.625 Цивільного кодексу України позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Відповідачем не спростовано факт того, що ним не сплачена заборгованість у розмірі 80957234,84 грн.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок 3% річних за період з 30.10.2024 по 22.05.2026 за допомогою калькулятора підрахунку заборгованості штрафних санкцій «ЛІГА Закон» суд визнає його обґрунтованим та арифметично правильним, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в заявленому розмірі - 3791645,64 грн. 
Перевіривши здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат за період з листопада 2024 року по квітень 2026 року за допомогою програми інформаційно-пошукової системи «ЛІГА Закон», суд визнає його обґрунтованим та арифметично правильним, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в заявленому розмірі - 13762115,01 грн. 
З огляду на вищевикладене, дослідивши всі обставини справи, перевіривши їх наявними доказами, господарський суд встановив, що позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м.Київ, до Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі», м.Краматорськ, про стягнення 17553760,65 грн з яких: 3791645,64 грн – 3% річних, 13762115,01 грн – інфляційні втрати підлягають задоволенню в повному обсязі. 

Щодо клопотання відповідача про відстрочення виконання рішення, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.239 Господарського процесуального кодексу України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Зокрема, згідно із ч.6 ст.238 Господарського процесуального кодексу України у разі необхідності у резолютивній частині також вказується про надання відстрочки або розстрочки виконання рішення.
Підставою для відстрочення виконання рішення можуть бути конкретні обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим у строк, встановлений судом.
Питання про відстрочення виконання рішення суду повинно вирішуватися з урахуванням балансу інтересів сторін, слугувати досягненню мети виконання судового рішення з максимальним дотриманням співмірності негативних наслідків для боржника з інтересом кредитора. Необхідною умовою задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду є з`ясування питання щодо дотримання балансу інтересів сторін, а тому повинні досліджуватися та оцінюватися доводи і заперечення як позивача, так і відповідача.
Відстрочення виконання судового рішення не повинно сприяти ухиленню від його виконання та впливати на фінансовий стан позивача. Відстрочення виконання судового рішення є правом суду, яке може бути реалізоване ним у кожному конкретному випадку після оцінки обставин справи, наведених учасниками справи, наданих ними обґрунтувань та дослідження доказів.
При цьому, затримка у виконанні рішення не повинна бути надто тривалою та такою, що порушує саму сутність права, яке захищається пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод людини (рішення ЄСПЛ у справі Іммобільяре Саффі проти Італії, заява №22774/93, пункт 74).
За практикою Європейського суду з прав людини в окремих справах проти України було встановлено, що короткі затримки, менші ніж один рік, не вважаються настільки надмірними, щоб піднімати питання про порушення пункту 1 статті 6 Конвенції (ухвала ЄСПЛ від 07.10.2003 у справі Корнілов та інші проти України, заява №36575/02, тривалість виконання вісім місяців). І навіть два роки та сім місяців не визнавались надмірними і не розглядалися як такі, що суперечать вимогам розумного строку, передбаченого статтею 6 Конвенції (ухвала від 17.09.2002 у справі «Крапивницький та інші проти України», заява №60858/00).
Таким чином, для з`ясування обставин чи є період виконання рішення надмірно тривалим, варто звернути увагу на особливі обставини кожної справи.
Відстрочення виконання рішення суду має здійснюватися з метою недопущення погіршення економічної ситуації боржника, а також з метою недопущення невиконання рішення суду на користь кредитора. Тобто, важливим є досягти балансу інтересів сторін.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 16.04.2018 у справі №920/199/16.
Заявляючи про відстрочення виконання рішення строком на 12 місяців відповідач посилається на наступні обставини:
- АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» є підприємством критичної інфраструктури, без стабільної роботи якого фактично неможливою є робота інших підприємств критичної інфраструктури, як то: водопостачання та водовідведення, централізованого опалення, газопостачання та інших;
- через постійні ворожі обстріли практично всіх районів Донецької області, частина мереж АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» безповоротно втрачена, а інша зазнала значних ушкоджень та потребує постійного відновлення, у зв`язку із чим, всі кошти підприємства, в першу чергу, направляються на відновлення роботи мереж з метою забезпечення безперебійного постачання електричної енергії для життєдіяльності Донецького регіону;
- внаслідок тимчасової окупації та проведення активних бойових дій з 24.02.2022 та по теперішній час, товариство фактично позбавлене можливості здійснювати управління діяльністю та доступу до більшої частини об`єктів енергетики, задіяних у процесі надання послуг з розподілу електричної енергії, розпоряджатися майном, технологічними транспортними засобами, товарно-матеріальними цінностями та документацією в структурних підрозділах, що розташовані на території: м. Волноваха, м. Маріуполь, м.Лиман, м. Святогірськ, с. Сонячне, п. Ольгинка, с. Рівнопіль, с. Рибинське, с. Степове, с.Новопетрівка, смт. Ялта, смт. Мангуш, смт. Нікольське, с. Зелений Яр, с. Малоянисоль, смт. Новотроїцьке, смт. Зарічне, смт. Дробишево, с. Зелена долина, с. Білогорівка, с.Коровій Яр, с. Яцьківка, смт. Миронівський, смт. Дробишеве, смт. Богородичне та інші;
- внаслідок вищезазначених подій товариством були втрачені власні розподільчі мережі та доступ до мережі споживачів в населених пунктах розташованих на територіях: Маріупольської ОТГ, Великоновоселківської СТГ, Волноваської МТГ, Вугледарської МТГ, Комарської СТГ, Мирненської СТГ, Ольгинської СТГ, Старомлинівської СТГ, Хлібодарівської СТГ, Часовоярської МТГ, Андріївської СТГ, Іллінівської СТГ, Лиманської МТГ, Миколаївської МТГ, Олександрівської СТГ, Святогірської МТГ, Черкаської СТГ, Кальчицької СТГ, Мангушської СТГ, Нікольської СТГ, Сартанської СТГ, частково на територіях Покровського, Краматорського, Бахмутського та Слов`янського районів;
- використання позивачем у своїй господарській діяльності електричних мереж відповідача, покладаючи всі втрати, які виникають під час передачі електричної енергії такими мережами на відповідача;
- постановою ВПВРВ від 29.06.2022 за виконавчим провадженням №51833760 арештовано всі рахунки підприємства, а отже, як зазначає відповідач, на сьогоднішній день фактично заблоковано усю господарську діяльність підприємства, що унеможливлює здійснення будь-яких виплат, в т.ч. погашення заборгованості перед кредиторами; 
- станом на 01.01.2026 дебіторська заборгованість на користь АТ "ДТЕК Донецькі електромережі" становила 2227670517,51 грн., а станом на 01.04.2026 вже 2365047978,23грн. Несвоєчасні розрахунки клієнтів відповідача за отримані послуги з розподілу електричної енергії, зокрема, є причиною порушення АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» умов Договору щодо здійснення своєчасних розрахунків з позивачем.
З урахуванням наведених обставин, відповідач наголошує на тому, що стягнення з АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» заборгованості по справі, на сьогодні може привести до ще більшого погіршення його фінансового стану та до неспроможності виконання вкрай важливих функцій товариства, в тому числі з підтримки енергосистеми в опалювальний період.
Поряд із цим, відповідач просить суд врахувати той факт, що підприємство вживає всіх доступних заходів для реалізації можливості реального виконання судового рішення, зокрема, у посиленому режимі здійснює претензійно-позовну роботу, що направлена на стягнення дебіторської заборгованості з недобросовісних контрагентів.
Станом на 20.04.2025 АТ «ДТЕК Донецькі електромережі» має більш ніж 730 відкритих виконавчих проваджень по стягненню заборгованості на свою користь загальною сумою понад 133 млн грн. 
На підтвердження своєї позиції відповідачем було долучено відповідні докази, зокрема, звіт про фінансові результати, накази про тимчасове зупинення діяльності, постанови виконавчої служби про арешт майна відповідача, перелік пошкодженого майна в результаті бойових дій, тощо. 
В свою чергу, позивач заперечує проти відстрочення виконання рішення у цій справі та просить відмовити у її задоволенні. На обґрунтування своїх заперечень зазначає, що відповідачем не доведено наявності виняткових обставин, які б істотно ускладнювали або унеможливлювали виконання судового рішення. Позивач вважає, що наведені відповідачем обставини щодо фінансового стану, збитковості діяльності та впливу воєнного стану не є підставами для застосування статті 331 Господарського процесуального кодексу України, оскільки відображають звичайні ризики господарської діяльності. Крім того, позивач посилається на порушення балансу інтересів сторін, зазначаючи, що надання відстрочки негативно вплине на його господарську діяльність, виконання покладених на нього функцій оператора системи передачі та своєчасне отримання присуджених коштів, у зв`язку з чим просить відмовити у задоволенні заяви про відстрочку виконання рішення суду.
Дослідивши доводи сторін, суд вважає, що відповідачем було надано достатні докази та наведено переконливі аргументи, які свідчать, що зазначені у заяві обставини ускладнюють негайне виконання рішення у цій справі з урахуванням соціально важливої діяльності підприємства.
Військова агресія проти України та правовий режим військового стану в країні однаково негативно впливають на обидві сторони цього спору, однак відповідач свою заяву про відстрочення виконання рішення обґрунтовував конкретними обставинами, зокрема, тим, що він тривалий час здійснював та продовжує здійснювати господарську діяльність поблизу зони активних бойових дій.
Суд наголошує, що діяльність відповідача є надзвичайно важливою та підтримує життєздатність цивільної та військової інфраструктури Донецької області, а необхідність забезпечення роботи підприємства відповідача, основними споживачами якого є населення Донецької області, а також підприємства, що надають комунальні послуги населенню та підприємства, що фінансуються з державного бюджету, в умовах воєнного стану є очевидною.
На думку суду, відстрочення виконання рішення суду не порушить баланс інтересів сторін, оскільки підприємство відповідача здійснювало та продовжує здійснювати господарську діяльність поблизу зони активних бойових дій та зазнало значної шкоди, у той час, як підприємство позивача знаходиться на більш безпечній території, при цьому, позивачем не доведено погіршення його матеріального стану внаслідок неможливості негайного виконання рішення суду відповідачем, з урахуванням того, що суми 3% річних та інфляційних втрат є додатковими сумами до суми основного боргу, тобто є певною мірою цивільної відповідальності за несвоєчасну сплату заборгованості за основним боргом, який він отримує за несвоєчасне виконання основного зобов`язання.
Відстрочення виконання рішення для боржника в цьому випадку суд не розцінює як інструмент ухилення боржника від виконання рішення, боржник лише намагається через існування певних обставин, які таке виконання ускладнюють, продовжити господарську діяльність, у тому числі з метою повного виконання рішення та погашення заборгованості перед позивачем.
За висновком суду, негайне виконання рішення може призвести до неплатоспроможності відповідача, накопичення нових боргів та його банкрутства, тоді як надання відстрочення створить умови для виконання рішення та забезпечить реальне отримання стягувачем присуджених коштів.
Відповідач зазначив, що здійснює претензійно-позовну роботу, що направлена на стягнення дебіторської заборгованості, так наявні рішення господарських судів, які набрали законної сили, про стягнення коштів на користь АТ «ДТЕК Донецькі електромережі», за рахунок виконання рішень у яких відповідач має сподівання покращити майновий стан підприємства.
Дослідивши заперечення позивача проти задоволення заяви про відстрочення виконання рішення суду, суд вказує, що безумовно військова агресія істотно негативно впливає на всі підприємства, які ведуть господарську діяльність на території України. З огляду на систематичні та руйнівні ракетні обстріли енергетичної системи України, факт чого є загальновідомим та не потребує доведення, особливо істотно вказані обставини впливають на діяльність підприємств, що є учасниками ринку електричної енергії, у тому числі, й на позивача.
Враховуючи вищенаведені обставини в сукупності, суд дійшов висновку, що справедливим та таким, що узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, буде часткове задоволення заяви АТ ДТЕК «Донецькі електромережі» в частині надання відстрочення виконання рішення у даній справі на 6 місяців, що в свою чергу дозволить відповідачу акумулювати грошові кошти та виконати вкрай важливу функцію з підготовки енергосистеми Донецького регіону до опалювального періоду.
Відповідно до приписів ст.129 Господарського процесуального кодексу України, сплачений судовий збір підлягає відшкодуванню на користь позивача за рахунок відповідача.
Керуючись ст. ст. 74, 129, 210, 233, 236-241, 331 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго», м.Київ, до Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі», м.Краматорськ, про стягнення 17553760,65 грн з яких: 3791645,64 грн – 3% річних, 13762115,01 грн – інфляційні втрати, задовольнити.
Стягнути з Акціонерного товариства «ДТЕК Донецькі електромережі» (84302, Донецька обл., м.Краматорськ, вул.Комерційна, буд.8, код ЄДРПОУ 00131268) на користь Приватного акціонерного товариства «Національна енергетична компанія «Укренерго» (01032, м.Київ, вул.Симона Петлюри, буд.25, код ЄДРПОУ 00100227) 3% річних в розмірі 3791645,64 грн, інфляційні втрати в розмірі 13762115,01 грн, судовий збір у розмірі 210645,13грн, відстрочивши виконання рішення на 6 місяців (до 19.02.2027).
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до ст.241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Згідно з ч.1 ст.256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів, а на ухвалу суду - протягом десяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
В судовому засіданні 19.08.2026 проголошено та підписано вступну та резолютивну частини рішення, повне рішення складено та підписано 20.08.2026. 

Суддя Г.Є. Курило