ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1254/26 Справа № 205/6661/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Костромітіна О. О. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

Категорія 8 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 липня 2026 року м. Дніпро
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Макарова М.О.,
при секретарі - Карпенко М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу
за апеляційною скаргою Дніпровської міської ради
на рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 26 серпня 2025 року у складі судді Костромітіної О.О.
у справі за позовом Західної окружної прокуратури міста Дніпра до Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: Регіональний офіс водних ресурсів у Дніпропетровській області, Департамент по роботі з активами Дніпровської міської ради, про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення, скасування державної реєстрації прав,- 
В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2023 року керівник Західної окружної прокуратури міста Дніпра звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що рішенням Дніпровської міської ради від 25 вересня 2019 року №191/48 затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку площею 0,0959 га (кадастровий номер 1210100000:08:650:0035) у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 за рахунок земель, не переданих у власність або користування, код цільового призначення землі – 02.01 «Для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». 
Зазначає, що вищезазначеним рішенням міської ради земельну ділянку площею 0,0959 га (кадастровий номер 1210100000:08:650:0035) віднесено за основним цільовим призначенням до категорії «Землі житлової та громадської забудови». 
Згідно технічного звіту з топографо - геодезичних робіт по об`єкту «обстеження р. Дніпро за адресою: м. Дніпро, вул. Мостова, в районі буд. № 75-В», земельна ділянка кадастровий номер 1210100000:08:650:0035 по АДРЕСА_1 розташована на відстані 14 м від урізу води в р.Дніпро, тобто в межах прибережної захисної смуги, тому відповідно до чинного законодавства не може передаватися у власність громадян. 
Враховуючи викладене вимушений звернутися до суду та просити визнати незаконним та скасувати рішення Дніпровської міської ради від 25 вересня 2019 року № 191/48, яким затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку площею 0,0959 га (кадастровий номер 1210100000:08:650:0035) у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 за рахунок земель, не переданих у власність або користування, код цільового використання земель – 02.01 «Для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)»; скасувати державну реєстрацію прав на земельну ділянку площею 0,0959 га (кадастровий номер 1210100000:08:650:0035), що розташована по АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно - 2189847912101) за ОСОБА_1 від 05 жовтня 2020 року, номер запису про право власності: 38590934, вчинену державним реєстратором департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Зубко В.Ю. на вказаний об`єкт нерухомого майна; усунути перешкоди у здійсненні Дніпровською міською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою шляхом її повернення на користь Дніпровської територіальної громади з незаконного володіння; скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,0959 га, кадастровий номер 1210100000:08:650:0035 у Державному земельному кадастрі та вирішити питання розподілу судових витрат. 
Рішенням Новокодацького районного суду міста Дніпра від 26 серпня 2025 року позов Західної окружної прокуратури міста Дніпра задоволено.
Визнано незаконним та скасовано рішення Дніпровської міської ради № 191/48 від 25 вересня 2019 року про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки площею 0,0959 га, кадастровий номер 1210100000:08:650:0035, у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 за рахунок земель, не переданих у власність або користування, код цільового використання землі – 02.01 «Для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)».
Скасовано державну реєстрацію прав на земельну ділянку площею 0,0959 га, кадастровий номер 1210100000:08:650:0035, що розташована по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно – 2189847912101, за ОСОБА_1 від 05 жовтня 2020 року, номер запису про право власності: 38590934, вчинену державним реєстратором Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради Зубко В.Ю.
Усунено перешкоди у здійсненні Дніпровською міською радою права користування та розпорядження земельною ділянкою площею 0,0959 га, кадастровий номер 1210100000:08:650:0035, шляхом її повернення на користь Дніпровської територіальної громади в особі Дніпровської міської ради з незаконного володіння ОСОБА_1 .
Скасовано державну реєстрацію земельної ділянки, площею 0,0959 га, кадастровий номер 1210100000:08:650:0035 у Державному земельному кадастрі.
Стягнуто з Дніпровської міської ради, ОСОБА_1 на користь Західної окружної прокуратури міста Дніпра судові витрати по справі у вигляді судового збору у загальному розмірі 8588,80 грн., тобто по 4294,40 грн. з кожного.
Рішення суду мотивовано наявністю підстав для задоволення позову, оскільки прокурором доведено належними та допустимими доказами факт незаконного та безпідставного вибуття з державної власності в особі Дніпровської територіальної громади спірної земельної ділянки, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 .
Не погодившись з рішенням суду, Дніпровська міська рада звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції невірно встановлено обставини справи, що мають значення для справи, що призвело до необґрунтованого висновку суду про задоволення позову. Вказує, що Західна окружна прокуратура м. Дніпра не є юридичною особою, позов підписаний особою, яка не керівником юридичної особи або уповноваженою на це особою, тобто поданий неналежною особою. Крім того, вказує, що матеріали справи не містять належного повідомлення міської ради про здійснення представницьких повноважень прокуратурою та доказів бездіяльності Дніпровською міською радою, на яку посилається позивач. Вказує, що під час надання дозволу на розроблення проектів по відведенню земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку Дніпровською міською радою було перевірено наявність всіх погоджувальних висновків та необхідних документів та прийнято правомірне рішення про передачу земельної ділянки ОСОБА_1 , зокрема пакет документів містив і висновок Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області, відповідно до якого відведена ОСОБА_1 земельна ділянка розташована за межами водного фонду, на що суд першої інстанції уваги не звернув. Крім того, заявлена вимога про скасування державної реєстрації прав на земельну ділянку прямо суперечить положенням статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», а оскільки така вимога є похідною від основної вимоги, тому також не підлягає задоволенню у зв`язку із відсутністю підстав для визнання незаконним та скасування рішення міської ради. Вказує, що надані прокуратурою документи не є належними та допустимими доказами які підтверджують розташування спірної земельної ділянки у межах водного фонду, під час проведення топографічних робіт було зафіксовано підвищення рівня води у м. Дніпро, що відповідно вплинуло на результати вимірювання, на що суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про задоволення позову.
У відзиві на апеляційну скаргу Західна окружна прокуратура міста Дніпра просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з таких підстав.
Судом встановлено, що згідно рішення Дніпровської міської ради № 370/34 від 25 липня 2018 року «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні дідянки) громадянам у м. Дніпрі (15 осіб), Дніпровською міською радою було вирішено надати громадянам у м. Дніпрі, згідно додатку, дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок для будівництва та обслуговування жилих будинків, господарських будівель і споруд (присадибні дідянки).
Відповідно до п. 2 зазначеного рішення міської ради ОСОБА_2 було зобов`язано замовити у суб`єктів господарювання, що є розробниками документації із землеустрою, згідно з вимогами, передбаченими чинним законодавством, розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок тa після ix погодження подати ці проекти до міської ради для організації робіт щодо його погодження і підготовки відповідного проекту рішення.
23 липня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до міського голови Дніпровської міської ради з клопотанням, в якому просила надати доручення відповідним службам підготувати проект рішення міської ради щодо затвердження зазначеного проекту землеустрою та передачі земельної ділянки по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). До вказаного клопотання ОСОБА_1 також додала проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки, виготовлений ТОВ «Інфініт Ленд».
Рішенням Дніпровської міської ради від 25 вересня 2019 року № 191/48 «Про передачу земельної ділянки по АДРЕСА_1 у власність гр. ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано земельну ділянку площею 0,0959 га (кадастровий номер 1210100000:08:650:0035) у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 за рахунок земель, не переданих у власність або користування, код виду цільового призначення земель (КВЦПЗ) – 02.01 (для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
Вищезазначеним рішенням Дніпровської міської ради земельну ділянку площею 0,0959 га (кадастровий номер 1210100000:08:650:0035) віднесено за основним цільовим призначенням до категорії «Землі житлової та громадської забудови».
У листі Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області № 722/11-19 від 08 квітня 2019 року зазначено, що земельна ділянка площею 0,0959 га по АДРЕСА_1 розташована на відстані 29…30 м від урізу води в річці. При цьому вказано, що земельна ділянка розташована за межею земель водного фонду, що визначені проектом «Проект землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронної зони р. Дніпро на території м. Дніпра вздовж правого берега р. Дніпро від причалу Фестивальний до межі міста з Кам`янською міською радою (ділянка 2)».
Згідно витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, сформованого 16 липня 2019 року, Відділом у м. Дніпро Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області 16 липня 2019 року земельну ділянку площею 0,0959 га із кадастровим номером 1210100000:08:650:0035, по АДРЕСА_1 , код цільового використання землі – 02.01 «Для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)» зареєстровано за ОСОБА_1 . 
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, сформованого 26 червня 2023 року, ОСОБА_1 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0959 га із кадастровим номером 1210100000:08:650:0035, на підставі рішення органу місцевого самоврядування № 191/48, виданого 25 вересня 2019 року, видавник: Дніпровська міська рада.
Згідно копії технічного звіту з топографо-геодезичних робіт по об`єкту «обстеження р.Дніпро за адресою: м. Дніпро, вул. Мостова, в районі буд. № 75-В», земельна ділянка кадастровий номер 1210100000:08:650:0035 по АДРЕСА_1 розташована на відстані 14 м від урізу води в р. Дніпро. Матеріалами справи підтверджено, що ФОП ОСОБА_3 є кваліфікованим інженером-геодезистом, що підтверджується кваліфікаційним сертифікатом інженера-геодезиста № 011181 від 21 червня 2013 року, має право проводити топографо-геодезичні і картографічні роботи на всій території України.
За інформацією Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області від 04 листопада 2022 року повідомлено, що у 2018 році до Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області на розгляд був представлений «Проект землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронної зони р. Дніпро на території м.Дніпра вздовж правого берега р.Дніпро від причалу Фестивальний до межі міста з Кам`янською міською радою (ділянка 2)» на підставі договору №5/2 від 22 травня 2018 року, укладеного з Департаментом по роботі з активами Дніпровської міської ради. За результатами розгляду проекту, РОВР у Дніпропетровській області надав позитивні рекомендації про його погодження Сектору у Дніпропетровські області Держводагентства України, такий висновок був обов`язковим, відповідно до п.3 ст. 186 Земельного кодексу України. Листом від 29 травня 2023 року повідомлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:08:650:0035 розташована на правобережжі великої річки Дніпро (Дніпровське водосховище). Щодо відстаней від вище означених земельних ділянок до урізу води в р.Дніпро, то Регіональний офіс водних ресурсів у Дніпропетровській області немає доступу до Державного земельного кадастру і не може визначити ці відстані.
Статтею 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави (частина перша статті 14 Конституції України).
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 19 ЗК України, землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісового фонду; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень. Зміна цільового призначення земельних ділянок здійснюється за проектами землеустрою щодо їх відведення. Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (частини перша та друга статті 20 ЗК України).
Відповідно до частини першої статті 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.
Згідно з частинами першою, третьою, четвертою статті 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішеннями органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.
Відповідно до частини п`ятої статті 116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.
Статтею 118 ЗК України визначений порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, згідно з яким громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, зокрема, для ведення особистого селянського господарства подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки, яка розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.
Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому статтею 186-1 цього Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов`язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.
Згідно із частиною першою статті 121 ЗК України громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності, зокрема для ведення особистого селянського господарства у розмірі не більше 2,0 гектара.
Відповідно до частин першої, четвертої статті 83 ЗК України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі водного фонду, крім випадків, визначених цим Кодексом.
У частині першій статті 58 ЗК України та статті 4 ВК України зазначено, що до земель водного фонду належать землі, зайняті: морями, річками, озерами, водосховищами, іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, не зайнятими лісами; прибережними захисними смугами вздовж морів, річок та навколо водойм, крім земель, зайнятих лісами; гідротехнічними, іншими водогосподарськими спорудами та каналами, а також землі, виділені під смуги відведення для них; береговими смугами водних шляхів.
За змістом статті 88 ВК України та частково статті 60 ЗК України прибережні захисні смуги встановлюються по обидва береги річок та навколо водойм уздовж урізу води (у меженний період) шириною: для малих річок, струмків і потічків, а також ставків площею менш як 3 гектари - 25 метрів; для середніх річок, водосховищ на них, водойм, а також ставків площею понад 3 гектари - 50 метрів; для великих річок, водосховищ на них та озер - 100 метрів. Якщо крутизна схилів перевищує три градуси, мінімальна ширина прибережної захисної смуги подвоюється. Прибережні захисні смуги встановлюються на земельних ділянках всіх категорій земель, крім земель морського транспорту. Землі прибережних захисних смуг перебувають у державній та комунальній власності та можуть надаватися в користування лише для цілей, визначених ВК України. У межах існуючих населених пунктів прибережна захисна смуга встановлюється з урахуванням містобудівної документації. Прибережні захисні смуги встановлюються за окремими проектами землеустрою. Проекти землеустрою щодо встановлення меж прибережних захисних смуг (з установленою в них пляжною зоною) розробляються в порядку, передбаченому законом. Уздовж морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється прибережна захисна смуга шириною не менше двох кілометрів від урізу води. У межах прибережної захисної смуги морів та навколо морських заток і лиманів встановлюється пляжна зона, ширина якої визначається залежно від ландшафтно-формуючої діяльності моря, але не менше 100 метрів від урізу води, що включає: території, розташовані між лінією максимального відпливу та лінією максимального напливу хвиль, зареєстрованих під час найсильніших штормів, а також територію берега, яка періодично затоплюється хвилями; прибережні території - складені піском, гравієм, камінням, ракушняком, осадовими породами, що сформувалися в результаті діяльності моря, інших природних чи антропогенних факторів; скелі, інші гірські утворення.
Згідно зі статтею 87 ВК України для створення сприятливого режиму водних об`єктів, попередження їх забруднення, засмічення і вичерпання, знищення навколо водних рослин і тварин, а також зменшення коливань стоку вздовж річок, морів та навколо озер, водосховищ і інших водойм встановлюються водоохоронні зони. Водоохоронна зона є природоохоронною територією господарської діяльності, що регулюється.
Надання у приватну власність земельних ділянок, які належать до водного фонду, без урахування обмежень, зазначених у статті 59 ЗК України, суперечить нормам статей 83, 84 ЗК України.
Отже, землі, зайняті поверхневими водами, природними водоймами (озера), водотоками (річки, струмки), штучними водоймами (водосховища, ставки), каналами й іншими водними об`єктами, болотами, а також островами, землі прибережних захисних смуг є землями водного фонду України, на які поширюється окремий порядок надання та використання й виділення земель водного фонду у власність громадян для будівництва, обслуговування індивідуального житлового будинку та ведення особистого селянського господарства, не передбачено.
Частиною другою статті 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю.
Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16, від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13, від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14, від 07 квітня 2020 року у справі № 372/1684/14 вирішувалось питання визначення належного способу захисту права власності на земельну ділянку водного фонду та зроблено висновок, що заволодіння громадянами та юридичними особами землями водного фонду всупереч вимогам ЗК України (перехід до них права володіння цими землями) є неможливим. Розташування земель водного фонду вказує на неможливість виникнення приватного власника, а отже, і нового володільця, крім випадків, передбачених у статті 59 цього Кодексу. Отже, зайняття земельної ділянки водного фонду з порушенням ЗК України та ВК України треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади. У такому разі позовну вимогу про зобов`язання повернути земельну ділянку варто розглядати як негаторний позов, який можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду.
Таким чином, належним та ефективним способом захисту прав власності на землі водного фонду є негаторний позов про повернення земельної ділянки, який може бути пред`явлено упродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідної земельної ділянки водного фонду і на вказану вимогу не поширюється позовна давність.
Такі правові висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17, а також в постанові Верховного Суду від 07 грудня 2022 року у справі № 545/1847/20.
Предмет негаторного позову становить вимога власника, який володіє майном, до третіх осіб про усунення порушень його права власності, що перешкоджають йому належним чином користуватися, розпоряджатися цим майном тим чи іншим способом. Підставою негаторного позову слугують посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном та факти, які підтверджують дії відповідача у створенні позивачу перешкод щодо здійснення цих правомочностей.
Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. При цьому поняття перешкод у реалізації прав користування і розпорядження є загальним поняттям і може включати не лише фактичну відсутність доступу до земельної ділянки та можливості використати її за цільовим призначенням, а й будь-які інші неправомірні дії порушника прав, а також рішення органів державної влади чи місцевого самоврядування, договори, інші правочини, у зв`язку з якими розпорядження і користування майном ускладнене або повністю унеможливлене.
При визначенні законного володільця спірного майна необхідно враховувати, що право власності держави або територіальної громади на обмежені в обороті об`єкти установлене законом, тому не потребує доказування правового титулу.
Частиною другою статті 90 ЗК України передбачено, що порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.
Власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України (частина перша статті 153 Земельного кодексу України).
Під час розгляду справи встановлено, що згідно технічного звіту з топографо-геодезичних робіт по об`єкту «обстеження р. Дніпро за адресою: м. Дніпро, вул. Мостова, в районі буд. № 75-В», земельна ділянка кадастровий номер 1210100000:08:650:0035 по АДРЕСА_1 розташована на відстані 14 м від урізу води в р. Дніпро, тобто в межах прибережної захисної смуги.
Вказаний технічний звіт підтверджує інформацію, яка міститься в рекомендаціях Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області у листі від 08 квітня 2019 року № 722/11-19, у якому зазначено, що спірна земельна ділянка розташована на відстані 29…30 м від урізу води в річці.
Рішенням Дніпровської міської ради № 191/48 від 25 вересня 2019 року затверджено проект землеустрою та передано земельну ділянку площею 0,0959 га, кадастровий номер 1210100000:08:650:0035, у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 за рахунок земель, не переданих у власність або користування, код цільового призначення землі – 02.01 «Для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)». Вищезазначеним рішенням міської ради земельну ділянку площею 0,0959 га (кадастровий номер 1210100000:08:650:0035) віднесено за основним цільовим призначенням до категорії «Землі житлової та громадської забудови».
Однак Дніпровська міська рада при винесенні рішення № 191/48 від 25 вересня 2019 року не врахувала, що земельна ділянка з кадастровим номером 1210100000:08:650:0035 відноситься до земель водного фонду, що розташовані у прибережній захисній смузі, на які поширюється особливий порядок використання та надання їх у користування. Такі землі можуть змінювати володільця лише у випадках, прямо передбачених ЗК України та ВК України.
Дотримання встановлених заборон є необхідною умовою використання земельної ділянки, на яку поширюється режим прибережної захисної смуги, з тією метою, щоб навіть потенційне їх порушення не могло зашкодити охороні навколишнього природного середовища в цілому й конкретному водному об`єкту зокрема.
Колегія суддів звертає увагу, що під час прийняття Дніпровською міською радою оспорюваного рішення від 25 вересня 2019 про передачу земельної ділянки 1210100000:08:650:0035 для для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), по АДРЕСА_1 , було порушено норми земельного та водного законодавства. Такі порушення законодавства є підставою для визнання незаконним зазначеного рішення.
Відтак, ОСОБА_1 не могла законно набути право приватної власності на спірну земельну ділянку. Натомість вона набула таке право власності у спосіб, який за формальними ознаками має вигляд законного. Крім цього, відповідач не мав перешкод у доступі до законодавства і у силу зовнішніх, об`єктивних, явних та видимих природних ознак спірної земельної ділянки, проявивши розумну обачність, міг і повинен був знати про те, що земельна ділянка перебуває у межах прибережної захисної смуги, а тому вибула з володіння держави з порушенням вимог закону, що ставить його, відповідача, добросовісність під час набуття земельної ділянки у власність під обґрунтований сумнів. 
Така правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 15 травня 2018 року у справі № 372/2180/15-ц, від 20 листопада 2018 року у справі № 372/2592/15-ц.
За таких обставин належним та ефективним способом захисту порушених інтересів держави в особі Дніпровської міської ради є визнання незаконним та скасування рішення Дніпровської міської ради № 191/48 від 25 вересня 2019 року про затвердження проекту землеустрою та передачу земельної ділянки площею 0,0959 га, кадастровий номер 1210100000:08:650:0035, у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по АДРЕСА_1 за рахунок земель, не переданих у власність або користування, код цільового використання землі – 02.01 «Для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка)», усунення перешкод у здійсненні Дніпровською міською радою права користування та розпорядження вказаною земельною ділянкою із зобов`язанням повернути земельну ділянку на користь Дніпровської територіальної громади в особі Дніпровської міської ради з незаконного володіння ОСОБА_1 із скасуванням відповідних записів у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Державному земельному кадастрі.
Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
Відповідно до положень частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
За таких обставин, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення позову, з яким погоджується колегія суддів, оскільки прокурор довів належними та допустимими доказами факт незаконного та безпідставного вибуття з державної власності спірної земельної ділянки, кадастровий номер 1210100000:08:650:0035, право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 , що свідчить про порушення прав територіальної громади. 
Проаналізувавши зміст рішення суду першої інстанції з точки зору застосування норм права, які стали підставою для позову по суті, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції ухвалене рішення відповідно до встановлених ним обставин на підставі наданих доказів, які мають індивідуальний характер. Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів позивача та їх відображення в оскаржуваному рішенні, питання обґрунтованості висновків суду першої інстанції, апеляційний суд виходить із того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
Доводи апеляційної скарги про те, що у Західної окружної прокуратури міста Дніпра відсутні повноваження на звернення до суду в інтересах держави у цій справі, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у даній справі із позовом звернувся керівник Західної окружної прокуратури міста Дніпра, а не окружна прокуратура. 
Згідно з частиною третьою статті 56 ЦПК України, у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. 
У свою чергу, статтею 15 Закону України «Про прокуратуру» визначено, що прокурором органу прокуратури є, зокрема, керівник окружної прокуратури. Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про прокуратуру» право подання позовної заяви (заяви, подання) в порядку цивільного, адміністративного, господарського судочинства надається Генеральному прокурору, його першому заступнику та заступникам, керівникам обласних та окружних прокуратур, їх першим заступникам та заступникам, прокурорам Спеціалізованої антикорупційної прокуратури. Звернення прокурора до суду з позовною заявою не є самопредставництвом органу прокуратури як юридичної особи. 
Як роз`яснив Конституційний Суд України в рішенні від 08 квітня 1999 року № 3-рп/99, представництво прокуратурою України інтересів держави в суді є одним із видів представництва в суді. За правовою природою представництво в суді є правовідносинами, в яких одна особа (представник) на підставі певних повноважень виступає від імені іншої особи (довірителя) і виконує процесуальні дії в суді в її інтересах, набуваючи (змінюючи, припиняючи) для неї права та обов`язки. Представництво прокурором інтересів держави в суді відрізняється від інших видів представництва рядом специфічних ознак: складом представників та колом суб`єктів, інтереси яких вони представляють, обсягом повноважень, формами їх реалізації. Звертаючись до суду, прокурор діє не від імені органу прокуратури як юридичної особи, а виключно від імені держави, з метою виконання функцій, передбачених Конституцією України та Законом України «Про прокуратуру».
Враховуючи наведене, зазначені доводи апеляційної скарги є безпідставними, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що керівник Західної окружної прокуратури міста Дніпра у цій справі звернувся із позовом до суду в інтересах держави із дотриманням та відповідно до положень чинного законодавства.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять належного повідомлення міської ради про здійснення представницьких повноважень прокуратурою та доказів бездіяльності Дніпровською міською радою, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказане спростовується матеріалами справи та свідчить, що Дніпровська міська рада була повідомлена про порушення чинного законодавства щодо відчуження спірної земельної ділянки ще з серпня 2022 року, але тривалий час не вживала відповідних заходів для поновлення інтересів Дніпровської міської територіальної громади та повернення цієї земельної ділянки.
Аргументи апеляційної скарги про те, що під час надання дозволу на розроблення проектів по відведенню земельної ділянки у власність ОСОБА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, Дніпровською міською радою було перевірено наявність всіх погоджувальних висновків та необхідних документів та прийнято правомірне рішення про передачу земельної ділянки ОСОБА_1 , зокрема пакет документів містив висновок Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області, відповідно до якого відведена ОСОБА_1 земельна ділянка розташована за межами водного фонду, на що суд першої інстанції уваги не звернув, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки під час прийняття Дніпровською міською радою рішення від 25 вересня 2019 про передачу земельної ділянки 1210100000:08:650:0035 для для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), по АДРЕСА_1 , було порушено норми земельного та водного законодавства, що є достатньою підставою для визнання незаконним зазначеного рішення.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що надані прокуратурою документи не є належними та допустимими доказами, які підтверджують розташування спірної земельної ділянки у межах водного фонду, під час проведення топографічних робіт було зафіксовано підвищення рівня води у м. Дніпро, що відповідно вплинуло на результати вимірювання, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вказане спростовується матеріалами справи, а саме технічним звітом з топографо-геодезичних робіт по об`єкту «обстеження р. Дніпро за адресою: м. Дніпро, вул. Мостова, в районі буд. № 75-В», земельна ділянка кадастровий номер 1210100000:08:650:0035 по АДРЕСА_1 розташована на відстані 14 м від урізу води в р. Дніпро, тобто в межах прибережної захисної смуги.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції
Отже, суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини в справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. 
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно зі статтею 141 ЦПК України, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпровської міської ради - залишити без задоволення.
Рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 26 серпня 2025 року -залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошена 07 липня 2026 року
Повний текст судового рішення складено 16 липня 2026 року.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

М.О. Макаров