ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

09 липня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/12207/24	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Кальника В.В., Чепурнова Д.В., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21.03.2025 в адміністративній справі №280/12207/24 за позовом  ОСОБА_1 до  Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу,- 

В С Т А Н О В И В:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла (уточнена) позовна заява ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якій позивач просить суд: 
визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №210 від 05.06.2024 року “Про оголошення результатів службового розслідування”.
В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначає, що являється донькою ОСОБА_2 . Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №210 від 05.06.2024 року «Про оголошення результатів службового розслідування» за порушення вимог статей ч. 1 ст. 4 Дисциплінарного Статуту ЗСУ, ч. 2 ст. 11, ст. 16, ст. 128 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, у відповідності до статей 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ солдата ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено «ДОГАНУ» та за нез`явлення до місця служби без поважних причин солдата ОСОБА_2 позбавлено додаткової винагороди і премії у повному обсязі за червень 2024 року та грошове забезпечення з 01.06.2024 не нараховано. ОСОБА_1 вважає такий наказ протиправним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки 04.04.2024 року солдат ОСОБА_2 отримав поранення: закрита черепно-мозкова травма, садна лобної ділянки голови, перелом променевих кісток лівої стопи, що підтверджується довідкою про обставини травми від 10.04.2024 року, № 2/1019 та 29.04.2024 року ОСОБА_2 отримав направлення на стаціонарне лікування після реабілітації до КНП “Госпіталь ветеранів війни” ЗОР. Станом на 01.06.2024 року інформація про його виписку не надходила. Зазначає, що за недоведеності нез`явлення до місця служби без поважних причин ОСОБА_2 за відсутності доказів, що він перебуває на тривалому лікуванні у зв`язку з отриманим пораненням або хворобою, отриманою в особливий період, або загинув внаслідок отриманого поранення, військова частина НОМЕР_1 не мала підстав видавати акт службового розслідування, наказ на його підставі, та вважати завершеним службове розслідування. Дія наказу, виданого на підставі безпідставних висновків службового розслідування, позбавляють позивача подати до Військової частини НОМЕР_1 заяву про прийняття рішення про виплату сім`ї ОСОБА_2 грошового забезпечення належне, але не отримане ним до дня загибелі, та додаткової винагороди в розмірі 100 тис. грн. Просить позов задовольнити. 
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.03.2025 в адміністративній справі №280/12207/24 у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ) про визнання протиправним та скасування наказу відмовлено повністю. 
Не погодившись із вказаним рішенням, його оскаржила позивач, яка покликаючись на те, що вказане рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
Враховуючи те, що апеляційні скарги подано на рішення суду першої інстанції, ухвалене в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, суд апеляційної інстанції вважає за можливе розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до статті 311 КАС України.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що така не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції правильно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що що ОСОБА_1 , є донькою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 .
ОСОБА_2 отримав посвідчення учасника бойових дій серії НОМЕР_3 .
Відповідно до витягу з наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №62 від 02.03.2024 року солдата ОСОБА_2 зараховано до списків військової частини НОМЕР_1 Військової частини НОМЕР_4 . З 02.03.224 року зарахувати до списків особового складу та всіх видів грошового забезпечення військової частини НОМЕР_1 та вважати таким, що посаду прийняв.
Відповідно до Довідки про обставини травми від 10.04.2024 № 2/1019 солдат призваний по мобілізації ОСОБА_2 04.04.2024 отримав травму: закрита черепно-мозкова травма, садна лобної ділянки голови, перелом променевих кісток лівої стопи.
Згідно листа військової частини НОМЕР_1 від 29.09.2024 №2/1182 ОСОБА_2 отримав направлення на стаціонарне лікування після реабілітації до КНП “Госпіталь ветеранів війни” ЗОР.
Актом службового розслідування за фактом нез`явлення з лікування військовослужбовця за призовом під час мобілізації старшого стрільця 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 старшого солдата ОСОБА_2 , затвердженим т.в.о командира військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_3 05.06.2024, встановлено, що станом на 01.06.2024 не повернувся з лікування до місця несення служби солдат ОСОБА_2 , старший стрілець 2 стрілецького відділення 2 стрілецького взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 . З 29.04.2024 він був направлений на лікування. Станом на 01.06.2024 інформація про його виписку не надходила. Протягом травня 2024 року неодноразово були здійснені спроби вийти з ним на зв`язок, однак жодного разу він не відповів і не перетелефонував. Солдат ОСОБА_2 не повернувся до місця служби з лікування 01.06.2024 без вагомих на те причин. На момент вчинення правопорушення солдат ОСОБА_2 вважається військовослужбовцем, який проходить службу за призовом під час мобілізації. Вказані вище неправомірні дії призвели до порушення встановленого порядку несення військової служби, що спричинило ускладнення при забезпеченні боєздатності та бойової готовності взводу звязку військової частини НОМЕР_1 . В діях даного військовослужбовця вбачаються ознаки правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, а саме: «Самовільне залишення військової частини або місця служби в умовах воєнного стану».
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 05.06.2024 № 210 «Про оголошення результатів службового розслідування», за порушення вимог статей ч. 1 ст. 4 Дисциплінарного Статуту ЗСУ, ч. 2 ст. 11, ст. 16, ст. 128 Статуту внутрішньої служби ЗСУ, у відповідності до статей 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ солдата ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено «ДОГАНУ» та за нез`явлення до місця служби без поважних причин солдата ОСОБА_2 позбавлено додаткової винагороди і премії у повному обсязі за червень 2024 року та грошове забезпечення з 01.06.2024 не нараховано.
Відповідно до Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_5 ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Не погоджуючись із винесеним військовою частиною НОМЕР_1 наказом від 05.06.2024 № 210 «Про оголошення результатів службового розслідування» ОСОБА_1 звернулась до суду із цим позовом. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що оскаржуваний наказ командира військової частини НОМЕР_1 від 05.06.2024 №210 адресований безпосередньо військовослужбовцю ОСОБА_2 , а не позивачці, у зв`язку із чим остання не довела порушення власних прав та законних інтересів.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до статей 5, 19 Кодексу адміністративного судочинства України право на звернення до адміністративного суду має особа, яка вважає, що рішенням суб`єкта владних повноважень порушено її права, свободи чи законні інтереси.
При цьому суд повинен встановити не лише те, кому формально адресований оскаржуваний індивідуальний акт, а й чи породжує він юридичні наслідки для особи, яка звернулася до суду.
Як встановлено матеріалами справи, позивачка є дочкою військовослужбовця ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.
Оскаржуваним наказом командира військової частини ОСОБА_2 притягнуто до дисциплінарної відповідальності, позбавлено додаткової винагороди, премії та припинено нарахування грошового забезпечення з 01.06.2024.
Колегія суддів звертає увагу, що висновок відповідача про нез`явлення ОСОБА_2 до місця служби без поважних причин не підтверджується матеріалами службового розслідування.
Так, із самого акта службового розслідування вбачається, що 04.04.2024 року ОСОБА_2 під час виконання бойового завдання отримав поранення, а саме: закриту черепно-мозкову травму, садна лобної ділянки голови та перелом променевих кісток лівої стопи.
Після отримання поранення військовослужбовець проходив лікування за етапами медичної евакуації та був направлений на стаціонарне лікування до КНП «Госпіталь ветеранів війни» Запорізької обласної ради.
При цьому в самому акті службового розслідування зазначено, що станом на 01.06.2024 року інформація про виписку ОСОБА_2 із лікувального закладу до військової частини не надходила.
Отже, відповідач не мав жодних належних та допустимих доказів того, що станом на 01.06.2024 року військовослужбовець завершив лікування, був визнаний придатним до подальшого проходження військової служби, отримав обов`язок прибути до військової частини та без поважних причин не виконав такого обов`язку.
Натомість висновок про самовільне нез`явлення до місця служби ґрунтується виключно на припущенні, що саме по собі не може бути підставою для притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Більше того, матеріалами справи підтверджується, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер внаслідок поранень, отриманих під час захисту незалежності та територіальної цілісності України, що підтверджується свідоцтвом про смерть, наявним у матеріалах справи.
Наведені обставини свідчать, що неприбуття ОСОБА_2 до місця проходження військової служби було обумовлене отриманими бойовими пораненнями та проходженням лікування, а не його винною поведінкою.
При цьому відповідач, роблячи висновок про наявність у діях військовослужбовця ознак кримінального правопорушення, передбаченого частиною п`ятою статті 407 Кримінального кодексу України, фактично виходив із презумпції його винуватості.
Відповідно до статті 62 Конституції України особа вважається невинуватою у вчиненні злочину, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Матеріали справи не містять жодного обвинувального вироку суду стосовно ОСОБА_2 , як і будь-яких інших належних доказів, які б підтверджували факт самовільного залишення місця служби чи умисного ухилення від виконання обов`язків військової служби.
Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України саме на суб`єкта владних повноважень покладається обов`язок довести правомірність прийнятого ним рішення. Проте відповідач такого обов`язку не виконав.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що оскаржуваний наказ ґрунтується на неповно з`ясованих фактичних обставинах, припущеннях та недоведених висновках, у зв`язку з чим є протиправним і підлягає скасуванню.
Разом із тим колегія суддів не знаходить підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 на користь ОСОБА_1 належного грошового забезпечення та додаткових грошових винагород, які належали ОСОБА_2 .
Відповідно до статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в межах заявлених вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Як убачається з матеріалів справи, позивачка обґрунтовує зазначену вимогу тим, що внаслідок прийняття протиправного наказу була позбавлена можливості отримати належні померлому військовослужбовцю виплати.
Водночас матеріали справи не містять доказів того, що після смерті ОСОБА_2 . ОСОБА_1 зверталася до Військової частини НОМЕР_1 із заявою про виплату належного, але не отриманого ним грошового забезпечення відповідно до розділу XXX Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, чи що відповідачем було прийнято рішення про відмову у здійсненні такої виплати.
Так само відсутні докази визначення відповідачем розміру належних до виплати сум, а також докази того, що між сторонами виник спір саме щодо права позивачки на їх отримання.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що вимога про стягнення грошового забезпечення та додаткових грошових винагород є передчасною, оскільки право позивачки на отримання відповідних виплат, їх розмір та факт відмови суб`єкта владних повноважень у їх виплаті не були предметом дослідження судом першої інстанції та не підтверджені належними і допустимими доказами.
При цьому скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 №210 від 05.06.2024 року усуває правову підставу, яка могла бути використана відповідачем для відмови у здійсненні відповідних виплат, однак саме по собі не є достатньою підставою для їх безпосереднього судового стягнення в межах цієї справи.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позову: вимога про визнання протиправним та скасування наказу підлягає задоволенню, а в задоволенні вимоги про стягнення грошового забезпечення та додаткових грошових винагород слід відмовити.
Відповідно до частин першої та третьої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, скасував рішення суду першої інстанції та ухвалив нове рішення про часткове задоволення позову, понесені позивачкою витрати зі сплати судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 312, 317, 320, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 21 березня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу – скасувати.
Прийняти нову постанову.
Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування наказу, стягнення грошового забезпечення та додаткових грошових винагород – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ командира Військової частини НОМЕР_1 №210 від 05 червня 2024 року «Про оголошення результатів службового розслідування».
У задоволенні позовної вимоги про стягнення з Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) належного грошового забезпечення та додаткових грошових винагород, які належали ОСОБА_2 , відповідно до розділу XXX Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року №260, та постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», – відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_7 ) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1 816 (одна тисяча вісімсот шістнадцять) гривень 80 копійок.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках та строки, визначені статтями 328– 331 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова 

суддя В.В. Кальник 

суддя Д.В. Чепурнов