П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/150/26 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Салюк П.І. 
Суддя-доповідач - Томчук А.В. 
08 липня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Томчука А.В. 
суддів: Драчук Т. О.  Савицької Н.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, в якій просила: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26.08.2025 № 220950004218 про відмову у призначенні пенсії за віком; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу періоди роботи з 1983 року по 1995 рік та з 01.09.1997 по 11.02.2000, з 12.02.2000 по 01.07.2000, з 01.07.2000 по 01.05.2002 та призначити пенсію за віком починаючи з 30.08.2025.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області № 220950004218 від 26.08.2025 про відмову у призначенні пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи в 1983, 1986–1995 згідно довідки № 03-01/559 від 19.09.2023 року, з 01.09.1997 по 01.05.2002 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 30.10.2002 року, а також призначити пенсію за віком з 31.08.2025. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1211 грн 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що формальні неточності у документах, зокрема відсутність по батькові в архівній довідці та оформлення трудової книжки пізнішою датою, не можуть бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист, оскільки неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може покладатись на працівника.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нову постанову, якою відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову в повному обсязі.
За доводами апеляційної скарги, апелянт зазначає, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку щодо наявності підстав для зарахування до страхового стажу спірних періодів роботи. Зокрема, щодо періодів роботи у КСП «Трудівник» с. Федорівка Красилівського району у 1983, 1986–1995 роках, апелянт вказує, що в архівній довідці № 03-01/559 від 19.09.2023 відсутні номер та дата наказу про прийняття на роботу в КСП, відсутнє по батькові заявниці, що не відповідає її паспортним даним, та відсутня інформація, що іншої особи з ідентичним прізвищем та ім`ям в особових рахунках підприємства не значиться. Щодо періоду роботи з 01.09.1997 по 01.05.2002 апелянт зазначає, що запис про даний період роботи зроблено до дати видачі трудової книжки, а з 01.07.2000 по 01.05.2002 відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування. Крім того, апелянт вважає, що жодних інших документів, передбачених Порядком № 637, для підтвердження спірних періодів роботи позивачем надано не було, а зобов`язання призначити пенсію є втручанням у дискреційні повноваження пенсійного органу. Апелянт посилається на постанови Верховного Суду від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а, від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17, від 04.03.2020 у справі № 155/1180/17, від 01.10.2019 у справі № 804/3646/18, від 21.12.2019 у справі № 663/574/17.
ОСОБА_1 своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалась, хоча матеріали адміністративної справи містять докази повідомлення останньої про відкриття апеляційного провадження у справі.
Інших заяв від учасників справи до суду не надходило.
З урахуванням приписів статті 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з наступного.
Приписами частин першої – третьої статті 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що ОСОБА_1 , 19.08.2025 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26.08.2025 № 220950004218 позивачці відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу, передбаченого статтею 26 Закону № 1058-IV.
За результатами розгляду поданих документів до страхового стажу не зараховано:
- періоди роботи згідно архівної довідки № 03-01/559 від 19.09.2023 року (робота у колективному сільськогосподарському підприємстві (КСП) «Трудівник» с. Федорівка Красилівського району у 1983, 1986–1995 роках), оскільки в довідці відсутні номер, дата наказу про прийняття на роботу в КСП та відсутні номер, дата наказу про звільнення з роботи в КСП, відсутнє по батькові заявниці, що не відповідає її паспортним даним, та відсутня інформація, що іншої особи з ідентичним прізвищем, ім`ям в особових рахунках підприємства не значиться;
- період роботи з 01.09.1997 по 11.02.2000 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 30.10.2002, оскільки запис про даний період роботи зроблено до дати видачі трудової книжки;
- період роботи з 12.02.2000 по 01.05.2002 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 30.10.2002, оскільки запис про даний період роботи зроблено до дати видачі трудової книжки та з 01.07.2000 по 01.05.2002 відсутні дані в Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Страховий стаж позивачки, визначений пенсійним органом, становить 4 роки 3 місяці 17 днів.
Позивачка досягла пенсійного віку 65 років 30.08.2025, звернулась із заявою про призначення пенсії 19.08.2025, тобто в межах тримісячного строку, передбаченого частиною 1 статті 45 Закону № 1058-IV.
У трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 30.10.2002 наявні записи із зазначенням номерів і дат наказів про прийняття на роботу та звільнення з КСП «Горького» та ТОВ «Теліженці» (наказ № 9 від 01.09.1997, запис № 1; наказ № 1 від 11.02.2000, запис № 2; наказ № 4 від 20.04.2000, запис № 3; наказ № 5 від 09.05.2002, запис № 4), при цьому такі записи належним чином засвідчені підписами уповноважених осіб та відтисками печаток підприємств.
Спір у цій справі стосується правомірності рішення пенсійного органу про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з незарахуванням до страхового стажу спірних періодів роботи позивачки.
Призначення та перерахунок пенсій в органах Пенсійного фонду України проводиться у відповідності до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Статтею 26 Закону № 1058-IV передбачено, що починаючи з січня 2019 року право на призначення пенсії за віком після досягнення 65 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема, з 1 січня 2025 по 31 грудня 2025 - не менше 15 років.
Відповідно до статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом (до 01.01.2004). Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до 01.01.2004, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше.
Частиною 1 статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII (далі - Закон № 1788-XII) визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Згідно зі статтею 62 Закону № 1788-XII та частиною першою статті 48 Кодексу законів про працю України основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Пунктами 1, 20 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок № 637), передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Щодо доводів апеляційної скарги про неможливість зарахування до страхового стажу періодів роботи у КСП «Трудівник» у 1983, 1986–1995 роках згідно архівної довідки № 03-01/559 від 19.09.2023 через відсутність у ній номера та дати наказу про прийняття на роботу, відсутність по батькові заявниці та відсутність інформації про те, що іншої особи з ідентичним прізвищем та ім`ям в особових рахунках підприємства не значиться, колегія суддів зазначає наступне.
Архівна довідка № 03-01/559 від 19.09.2023 є документом, виданим архівною установою, який відповідно до пункту 1 Порядку № 637 є належним доказом для підтвердження трудового стажу. Зазначена довідка містить відомості про періоди роботи позивачки у КСП «Трудівник» с. Федорівка Красилівського району у 1983, 1986–1995 роках.
Відсутність у архівній довідці по батькові заявниці є формальною неточністю, яка не може бути підставою для відмови у зарахуванні стажу роботи, оскільки на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у документах, які підтверджують трудову діяльність. Неналежний порядок ведення та заповнення документації з вини адміністрації підприємства або архівної установи не може бути підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист.
Верховний Суд у постанові від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а виклав правову позицію, відповідно до якої працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі № 638/18467/15-а.
Щодо доводів апеляційної скарги про неможливість зарахування до страхового стажу періоду роботи з 01.09.1997 по 01.05.2002 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 30.10.2002 через те, що записи про даний період роботи зроблено до дати видачі трудової книжки, колегія суддів зазначає наступне.
Як встановлено судом першої інстанції, у трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 30.10.2002 наявні записи із зазначенням номерів і дат наказів про прийняття на роботу та звільнення з КСП «Горького» та ТОВ «Теліженці», при цьому такі записи належним чином засвідчені підписами уповноважених осіб та відтисками печаток підприємств, що підтверджує факт трудової діяльності позивачки у період з 01.09.1997 по 01.05.2002.
Та обставина, що трудова книжка була оформлена 30.10.2002, тобто пізніше, ніж зроблені записи про попередні періоди роботи, не може слугувати підставою для позбавлення позивача конституційного права на соціальний захист стосовно питань зарахування до трудового стажу періоду роботи для призначення пенсії. Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповненням роботодавцем, іншими органами трудової документації, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення такої.
Верховний Суд у постановах від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а та від 04.09.2018 у справі № 423/1881/17, на які посилається апелянт, зазначає, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії, при умові зарахування стажу роботи згідно інших документів, якими підтверджено записи трудової книжки. При цьому колегія суддів зазначає, що у даній справі записи у трудовій книжці містять номери та дати наказів, засвідчені підписами уповноважених осіб та печатками підприємств, що є достатнім підтвердженням трудової діяльності позивачки у спірні періоди. Крім того, архівна довідка № 03-01/559 від 19.09.2023 підтверджує періоди роботи у КСП «Трудівник».
Щодо посилання апелянта на постанову Верховного Суду від 04.03.2020 у справі № 155/1180/17 про відсутність підстав для зарахування до стажу роботи періодів, зазначених у трудовій книжці, яка не оформлена в установленому порядку, колегія суддів зазначає, що обставини зазначеної справи не є тотожними обставинам цієї справи, оскільки у даному випадку трудова книжка позивачки оформлена належним чином - містить записи із зазначенням номерів і дат наказів, засвідчені підписами уповноважених осіб та відтисками печаток підприємств.
Щодо доводів апеляційної скарги про відсутність даних у Реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за період з 01.07.2000 по 01.05.2002, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до статті 20 Закону № 1058-IV страхові внески обчислюються виключно в грошовій формі. Обчислення страхових внесків застрахованих осіб здійснюється страхувальниками на підставі бухгалтерських та інших документів. Страхові внески підлягають сплаті незалежно від фінансового стану платника страхових внесків. Якщо страхувальники несвоєчасно або не в повному обсязі сплачують страхові внески, до них застосовуються фінансові санкції, передбачені зазначеним Законом, а посадові особи, винні в порушенні законодавства про сплату страхових внесків, несуть відповідальність згідно із законом.
Таким чином, обов`язок по сплаті страхових внесків та відповідальність за несвоєчасну або не в повному обсязі сплату страхових внесків законом покладено на страхувальника (роботодавця). Відсутність даних про сплату страхових внесків за період з 01.07.2000 по 01.05.2002 не є підставою для позбавлення позивача права на призначення пенсії, оскільки працівник не може нести негативних наслідків невиконання роботодавцем обов`язку щодо сплати страхових внесків.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що зобов`язання призначити пенсію є формою втручання в дискреційні повноваження відповідача, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини четвертої статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У даному випадку, оскільки судом встановлено наявність у позивачки необхідного страхового стажу для призначення пенсії за віком та досягнення нею пенсійного віку, прийняття рішення про призначення пенсії не передбачає дискреції пенсійного органу - за наявності визначених законом умов пенсійний орган зобов`язаний призначити пенсію. Отже, зобов`язання пенсійного органу зарахувати спірні періоди до страхового стажу та призначити пенсію за віком не є втручанням у дискреційні повноваження відповідача.
Відповідно до частини 1 статті 45 Закону № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку: пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Оскільки позивачка досягла пенсійного віку 30.08.2025 та звернулась із заявою про призначення пенсії 19.08.2025, тобто в межах тримісячного строку, суд першої інстанції правильно визначив дату призначення пенсії - з 31.08.2025.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області від 26.08.2025 № 220950004218 про відмову у призначенні пенсії за віком та про наявність підстав для зарахування спірних періодів роботи до страхового стажу позивачки та призначення їй пенсії за віком з 31.08.2025.
Оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до положень статті 139 КАС України не здійснюється.
Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статей 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 30 березня 2026 року - без змін.

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Томчук А.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Савицька Н.В.