Справа №760/13363/25
Провадження №2/760/1567/26

РІШЕННЯ
іменем України
18 серпня 2026 року м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва
у складі головуючого - судді Аксьонової Н.М.,
з участю секретаря судового засідання Маковчик К.М., 
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіахолдинг Новини» про розірвання трудового договору,

ВСТАНОВИВ:

Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Субора Н.С. звернулася до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ТОВ «Медіахолдинг Новини», в якому просить суд розірвати (припинити) трудовий договір укладений 24 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Медіахолдинг новини», внаслідок звільнення з підстав частини 1 статті 38 КЗпП України (за власним бажанням), з 05 травня 2025 року.
В обґрунтування позовних вимог представник позивача зазначила, що 24 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Медіахолдинг новини» укладено безстроковий трудовий договір, згідно з яким позивача прийнято на посаду менеджера (управителя) із зав`язків з громадськістю.
Після початку повномасштабного військового вторгнення рф до України, позивач вимушена була покинути своє місце проживання та роботу, і переїхала до Київської області. При виїзді з м. Києва не мала можливості звільнитись у встановленому законом порядку, оскільки покинула місто у перший день початку війни - 24.02.2022.
Після повернення до міста Київ у січні 2023 року позивач вирішила звільнитися із займаної посади за власним бажанням. Прибувши за місцем перебування відповідача, з метою подачі заяви про звільнення, виявила, що останній відсутній за місцезнаходженням, яке вказане в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань, а саме - місто Київ, вул. Дегтярівська, будинок 21Г. Також позивач неодноразово телефонувала за номером телефону НОМЕР_1 , проте на телефонні дзвінки ніхто не відповідав.
Враховуючи ці обставини, 04 квітня 2025 року позивачем було надіслано поштою на офіційну поштову адресу відповідача цінний лист з описом вкладення та повідомленням про вручення заяву про звільнення за власним бажанням у порядку передбаченому ст. 38 КЗпП України.
Як вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, яке повернулося до позивача 22 квітня 2025 року, відповідач отримав заяву позивача про звільнення за власним бажанням 21 квітня 2025 року.
Останнім днем роботи у відповідача, позивач вважала 05 травня 2025 року.
Повторні спроби зв`язатися з посадовими особами підприємства з метою завершення процедури звільнення виявились не вдалими, контактний телефон - НОМЕР_1 не обслуговується, а за вказаною адресою підприємство відсутнє.
Отже, виходячи із наведеного, трудові відносини між сторонами тривають, хоча фактично вони припинилися ще з 24 лютого 2022 року. Відповідач припинив надавати позивачу роботу, позивач не має можливості працювати та отримувати за це заробітну плату.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19 травня 2025 року для розгляду указаної справи визначено суддю Аксьонову Н.М.
Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 21 травня 2024 року справу прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в судове засідання.
23 грудня 2025 року позивач подала заяву про уточнення позовних вимог, в якій просила розірвати (припинити) трудовий договір укладений 24 листопада 2021 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Медіахолдинг новини», внаслідок звільнення з підстав частини 1 статті 38 КЗпП України (за власним бажанням), з 18 квітня 2025 року.

Відповідно до ст.190 ЦПК України ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, в порядку, встановленому статтею 272 цього Кодексу. Одночасно з копією ухвали про відкриття провадження у справі учасникам справи надсилається копія позовної заяви з копіями доданих до неї документів, крім випадків, якщо позов подано в електронній формі через електронний кабінет.
Згідно з Цивільним процесуальним кодексом України усі юридичні особи зобов`язані зареєструвати електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі (ЄСІТС). Цей обов`язок для всіх без винятку юридичних осіб остаточно набрав чинності 21 лютого 2024 року. 
Проте у відповідача ТОВ «Медіахолдинг новини» відсутній електронний кабінет.
Тому копію ухвали про відкриття провадження у справі було направлено за місцезнаходженням відповідача. Однак, рекомендований лист з додатками повернувся до суду без вручення відповідачу у зв`язку з закінченням терміну зберігання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №0610266713277.
Відповідачу було повторно направлено копію ухвали про відкриття провадження у справі. Однак, рекомендований лист з додатками повернувся до суду без вручення відповідачу у зв`язку з закінченням терміну зберігання, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення №R067082748021.
Згідно ч.6 ст.272 ЦПК України днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Суд звертає увагу, що одержання учасником справи належно надісланої судової кореспонденції перебуває поза сферою контролю суду. В свою чергу особа, яка зареєструвала свої місце проживання за певною адресою, діючи розумно та добросовісно, повинна дбати про те, щоб мати змогу отримувати надіслану їй кореспонденцію своєчасно. У разі виникнення перешкод, адресат міг, зокрема, подати заяву про пересилання або доставку адресованих йому поштових відправлень на іншу адресу. Це передбачено п.п. 118, 123 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 № 270.
Отже, для добросовісного адресата є механізм забезпечення права на отримання офіційної кореспонденції незалежно від того живе він чи ні за певною адресою. Натомість у суду немає жодного механізму забезпечити вручення судової кореспонденції учаснику справи, який не бажає її отримувати або не проживає за зареєстрованою адресою. З огляду на це, неотримання судової кореспонденції відповідачем не може бути перешкодою для розгляду справи.
Відповідно до ч.9 ст.130 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. Однак процесуальне законодавство не визначає наслідків невручення повістки-повідомлення з причин закінчення строку зберігання. В т.ч. жодними законами чи підзаконними актами не передбачено, скільки разів суд має перенаправляти кореспонденцію на єдину відому (офіційну) адресу, з якої вона повертається без вручення, для того щоб особа вважалась такою, що повідомлена.
Зважаючи на те, що відповідача належним чином повідомлено про розгляд справи (за зареєстрованим місцем проживання), незалежно від того чи отримав відповідач адресовану йому кореспонденцію, суд вважає, що справу може бути розглянуто по суті.
На підставі ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
З`ясувавши доводи та аргументи позивача, обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши зібрані у справі докази, суд прийшов до висновку, що позов необхідно задовольнити з огляду на таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 прийнято на посаду менеджера (управителя) із зв`язків з громадськістю ТОВ «Медіахолдинг новини» з 24 листопада 2021 року, що підтверджується копією трудової книжки.
07 квітня 2025 року ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку направила на адресу ТОВ «Медіахолдинг Новини» заяву від 04 квітня 2025 року про звільнення за власним бажанням з 18 квітня 2025 року відповідно до ст.38 КЗпП України. У зв`язку із закінченням терміну зберігання зазначений лист було повернуто позивачу, що підтверджується трекінгом поштового відправлення № 0207202862156.
Таким чином, трудові відносини між сторонами досі не припинені. Позивачка продовжує рахуватись працівником ТОВ «Медіахолдинг новини», незважаючи на те, що фактично такі трудові відносини з відповідачем припинились ще у лютому 2022 року.
Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд дійшов таких висновків.
Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із частиною 1 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).
Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється. Не вважається примусовою працею військова або альтернативна (невійськова) служба, а також робота чи служба, яка виконується особою за вироком чи іншим рішенням суду або відповідно до законів про воєнний і про надзвичайний стан.
Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовим договором можуть встановлюватися умови щодо виконання робіт, які вимагають професійної та/або часткової професійної кваліфікації, а також умови щодо виконання робіт, які не потребують наявності у особи професійної або часткової професійної кваліфікації.
Як вбачається з п.4 ч.1 ст.36 КЗпП України, однією з підстав припинення трудового договору є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
Відповідно до ст.38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Якщо працівник після закінчення строку попередження про звільнення не залишив роботи і не вимагає розірвання трудового договору, роботодавець не вправі звільнити його за поданою раніше заявою, крім випадків, коли на його місце запрошено іншого працівника, якому відповідно до законодавства не може бути відмовлено в укладенні трудового договору. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору, чинив мобінг (цькування) стосовно працівника або не вживав заходів щодо його припинення, що підтверджено судовим рішенням, що набрало законної сили.
Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено безстроковий трудовий договір, позивач (як працівник) скористалась своїм правом, наданим ст. 38 КЗпП України, та звернулася до відповідача з заявою в якій просила звільнити її за власним бажанням.
Відповідна заява була направлена за місцезнаходженням відповідача.
Також, як вбачається з матеріалів справи, станом на момент розгляду справи трудові відносини позивача з відповідачем не припинені.
Таким чином, право позивача на звільнення в порядку та строки передбачені положеннями Кодексу законів про працю України порушено.
Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене статтею 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
За таких обставин, суд приходить до висновку про порушення права позивача на звільнення з роботи з ініціативи працівника, передбаченого частиною першою статті 36 КЗпП України.
Згідно ч.1 ст.15, ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права особи, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ч. ч. 1, 2 ст. 5 ЦПК України), як зазначено в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду від 15 лютого 2023 року у справі № 377/169/20.
У постанові від 19 вересня 2019 року у справі № 233/2529/18 Верховний Суд, встановивши, що відповідач ні після отримання заяви позивача про розірвання трудового договору, ні після відкриття провадження у справі, не вчинив жодних дій, спрямованих на розірвання трудового договору, дійшов висновку, що відповідно до вимог частини другої статті 5 ЦПК України та виходячи з того, що пред`явлення позову по суті спрямоване на припинення трудових правовідносин між позивачем і відповідачем, ефективним і таким, що не суперечить закону буде такий спосіб захисту як припинення трудових відносин на підставі частини першої статті 38 КЗпП України.
Викладене свідчить, що за обставин, коли працівник позбавлений можливості розірвати трудовий договір з роботодавцем у порядку, передбаченому КЗпП України, то ефективним способом захисту порушеного права працівника буде ухвалення судом рішення про визнання трудових відносин між сторонами припиненими. Отже, права позивача підлягають захисту шляхом визнання трудових відносин з відповідачами припиненими за рішенням суду.
Оцінюючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що необхідно визнати припиненими трудові відносини між товариством з обмеженою відповідальністю «Медіахолдинг Новини» та ОСОБА_1 на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням з 18 квітня 2025 року.
На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 968,96 грн.
Керуючись ст.10, 12, 89, 141, 263-265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд 

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіахолдинг Новини» про розірвання трудового договору - задовольнити.
Визнати припиненими трудові відносини між Товариством з обмеженою відповідальністю «Медіахолдинг Новини» та ОСОБА_1 на підставі ст.38 КЗпП України за власним бажанням з 18 квітня 2025 року.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіахолдинг Новини» на користь ОСОБА_1 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) гривень 96 копійок в рахунок відшкодування понесених позивачем судових витрат.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч.1 ст.355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч.1 ст.354 ЦПК України).
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (п.1 ч.2 ст.354 ЦПК України).
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України (ч.3 ст.354 ЦПК України).
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч.1 ст.273 ЦПК України).
Відомості щодо учасників справи:
- позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ;
- відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Медіахолдинг Новини», код ЄДРПОУ 44090465, місцезнаходження: 04119, м. Київ, вул. Дегтярівська, буд. 21-Г.

Суддя Солом`янського районного 
суду міста Києва Н.М. Аксьонова