КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Унікальний номер справи № 372/2110/25 Апеляційне провадження № 22-ц/824/4057/2026	Головуючий у суді першої інстанції - Рабчун Р.О. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 липня 2026 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач Нежура В.А.,
судді Верланов С.М., Невідома Т.О., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» на рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2025 року по цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, 

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2025 року ТОВ «Бізнес Позика» звернулося до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_1 у якому просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором № 473768-КС-001 про надання кредиту від 30.08.2023, що становить 36 420,35 грн, а також судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 30.08.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 , укладено Договір № 473768-КС-001 про надання кредиту шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію». 30.08.2023 ТОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 пропозицію (оферту) укласти Договір № 473768-КС-001 про надання кредиту, яку 30.08.2023 відповідач прийняв на умовах, визначених офертою.
Таким чином, 30.08.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено Договір № 473768-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором, який направлено відповідачу на його мобільний номер телефону, зазначений останнім в анкеті, який відповідачем було введено/відправлено.
Відповідно до умов договору позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 10 000,00 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, а позичальник зобов`язалася повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування Кредитом. Позивач свої зобов`язання за Договором кредиту виконав, перерахувавши на банківську картку позичальника грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн.
Відповідач свої зобов`язання не виконав та лише частково сплатив 4340,00 грн у зв`язку з чим у останнього утворилась заборгованість, яка станом на 31.03.2024 становила 36 420,00 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 9 884, 71 грн; суми прострочених платежів по процентах - 26 032, 23 грн; суми прострочених платежів за комісією - 503, 41 грн, які позивач просить стягнути.
Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 21.10.2025 у задоволенні позову ТОВ «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика»заборгованість за договором № 473768-КС-001 про надання кредиту від 30.08.2023, що становить 20 200,00 грн (10000 грн. (тіло кредиту) + 14540 грн (проценти) - 4 340 грн (часткове погашення) та 1343,55 грн сплаченого судового збору. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ТОВ «Бізнес Позика»подало апеляційну скаргу в якій просить заочне рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості по процентам за користування кредитом, а саме стягнену суму з 8 749,06 грн на нову суму 26 032,23 грн, а в частині відмови у стягненні заборгованості по комісії за надання кредиту у сумі 1 500,00 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про стягнення заборгованості по комісії за надання кредиту у сумі 1 500,00 грн, в решті рішення залишити без змін. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права та дійшов помилкових висновків щодо відмови у стягненні частини процентів за користування кредитом та комісії за надання кредиту.
Скаржник зазначає, що заявлені до стягнення проценти за користування кредитом у сумі 26 032,23 грн були нараховані виключно в межах строку дії кредитного договору, який діяв до 14.02.2024, а тому висновки суду першої інстанції про нарахування процентів після спливу строку кредитування не відповідають фактичним обставинам справи. Вказує, що штрафні санкції та проценти, передбачені статтею 625 ЦК України, ним не нараховувалися та до складу позовних вимог не включалися.
На думку скаржника, суд першої інстанції помилково ототожнив проценти за користування кредитом, передбачені статтями 1048, 1056-1 ЦК України, які нараховуються протягом строку кредитування, із процентами, що є мірою відповідальності за порушення грошового зобов`язання, передбаченими статтею 625 ЦК України. Зазначає, що збільшення розміру процентів відбулося не внаслідок нарахування штрафних санкцій, а через застосування передбаченої договором стандартної процентної ставки після порушення відповідачем графіка платежів.
Вказано, що відповідно до пункту 3.2.2 кредитного договору у разі прострочення платежу більше ніж на сім календарних днів умови щодо застосування зниженої процентної ставки втрачають чинність і до правовідносин сторін застосовується стандартна процентна ставка у розмірі 2 % на день. Оскільки відповідач не дотримувався погодженого графіка платежів, починаючи з восьмого дня прострочення проценти нараховувалися за стандартною процентною ставкою до закінчення строку дії договору. При цьому проценти після 14.02.2024 не нараховувалися.
Крім того, зазначено, що суд першої інстанції безпідставно визначив суму процентів виходячи із графіка платежів, складеного за умови належного виконання відповідачем своїх договірних зобов`язань. На думку скаржника, визначена графіком сума процентів у розмірі 14 540,00 грн підлягала б сплаті лише за умови своєчасного внесення платежів, тоді як фактичний розмір процентів залежав від залишку непогашеної заборгованості та умов договору щодо застосування стандартної процентної ставки
Також скаржник не погоджується з висновком суду про нікчемність умови договору щодо комісії за надання кредиту. Вказує, що право кредитодавця встановлювати комісію за надання кредиту прямо передбачене Законом України «Про споживче кредитування», а така комісія була погоджена сторонами у кредитному договорі, паспорті споживчого кредиту, графіку платежів та правилах надання споживчих кредитів.
Наголошено, що суд першої інстанції помилково застосував правові висновки щодо комісії за обслуговування кредиту, тоді як спірним договором передбачена разова комісія саме за надання кредиту. Зазначає, що така комісія є складовою загальних витрат за споживчим кредитом, передбачена умовами договору та підлягає стягненню з відповідача.
Крім того, скаржник посилається на практику Верховного Суду та судів апеляційної інстанції, які, на його думку, підтверджують правомірність нарахування процентів за користування кредитом у межах строку кредитування та правомірність встановлення комісії за надання кредиту.
Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.
Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У відповідності до частини першої статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи, 30.08.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 , укладено Договір № 473768-КС-001 про надання кредиту, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» і Правилами про надання споживчих кредитів ТОВ «Бізнес Позика», шляхом обміну електронними повідомленнями.
Так, ТОВ «Бізнес Позика» 30.08.2023 року направлено відповідачу пропозицію (оферту) укласти Договір № 473768-КС-001 про надання кредиту.
30.08.2023 відповідач прийняв (акцепт) пропозицію (оферту) щодо укладення Договору № 473768-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою, шляхом надсилання позивачем одноразового ідентифікатору, який попередньо направлено відповідачу на його мобільний номер телефону, зазначений останнім в анкеті, а саме - НОМЕР_1 .
30.08.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та відповідачем укладено Договір № 473768-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Сторони уклали Договір № 473768-КС-001 про надання кредиту (кредитний договір) на наступних умовах: 
2.1. Кредитодавець надає Позичальнику грошові кошти в розмірі 10 000,00 грн. (Десять тисяч грн.) на засадах строковості, поворотності, платності (надалі - Кредит), а Позичальник зобов`язується повернути Кредит, сплатити проценти за користування Кредитом та комісію за надання Кредиту у порядку та на умовах, визначених цим Договором та Правилами надання споживчих кредитів. 
2.3. Строк, на який надається Кредит: 24 тижні. 
2.4. Стандартна процентна ставка за Кредитом: в день 2,00000000, фіксована.
Знижена процентна ставка за Кредитом: в день 1,15288411, фіксована. 
Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку (терміну) Договору.
Встановлений Договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено Кредитодавцем в односторонньому порядку.
2.5. Комісія за надання Кредиту (надалі- Комісія): 1 500,00 грн. 
Розмір Комісії, встановлений цим пунктом Договору залишається незмінним протягом усього строку (терміну) Договору.
Встановлений Договором розмір Комісії не може бути збільшено Кредитодавцем в односторонньому порядку. 
2.7. Строк дії Договору: до 14.02.2024.
Відповідно до п. 3.2.2 Договору Сторони домовились, що у разі якщо повернення Кредиту не здійснюється згідно погодженого графіку платежів, що наведений в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, (за виключенням дострокового повернення Кредиту), у наслідок чого виникає прострочка по Кредиту, та строк цієї прострочки більше семи календарних днів то умови про нарахування Процентів за користування Кредитом за Зниженою процентною ставкою втрачають чинність і до відносин між Сторонами застосовуються правила нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою, що вказана в п. 2.4. Договору.
При цьому, нарахування процентів за Стандартною процентною ставкою починається з восьмого календарного дня, від дня простроченого платежу, передбаченого графіком платежів, що вказаний в п. 3.2.3. та Додатку №1 до Договору, та до закінчення строку дії Договору.
В пункті 3.2.3 Договору сторони визначили обов`язковий графік платежів за Договором.
Згідно з графіком платежів, який є додатком № 1 до Договору, у разі належного виконання позичальником умов договору загальна вартість кредиту становила 26 040,00 грн, з яких 10 000,00 грн - сума кредиту, 14 540,00 грн - проценти за користування кредитом та 1 500,00 грн - комісія за надання кредиту.
Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі та 30.08.2023 року переказав відповідачу грошові кошти на загальну суму 10 000,00 грн на платіжну карту НОМЕР_2 .
Як вбачається з розрахунку заборгованості та не заперечується сторонами, відповідач частково виконав свої зобов`язання за договором, сплативши 4 340,00 грн. 
Згідно з копією розрахунку заборгованості за кредитом, складеним кредитором ТОВ «Бізнес Позика», заборгованість відповідача за кредитним договором становить 36 420,35 грн, яка складається з: суми прострочених платежів по тілу кредиту - 9 884,71 грн; суми прострочених платежів по процентах - 26 032,23 грн, суми прострочених платежів за комісією - 503,41 грн.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що між сторонами належним чином укладено кредитний договір, позивач виконав свої зобов`язання щодо надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 10 000,00 грн, тоді як відповідач належним чином не виконав обов`язок щодо їх повернення та сплати процентів. Водночас суд дійшов висновку, що позивач безпідставно нараховував проценти за користування кредитом після спливу погодженого сторонами строку кредитування, який становив 169 днів та закінчився 14.02.2024, оскільки докази продовження строку дії договору відсутні. З огляду на це суд визначив суму процентів виходячи з погодженого сторонами графіка платежів у розмірі 14 540,00 грн та дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення решти нарахованих процентів. Крім того, суд визнав безпідставними вимоги про стягнення комісії за надання кредиту у розмірі 1 500,00 грн, оскільки умовами договору не визначено конкретних додаткових чи супутніх послуг, за надання яких така комісія встановлена. Врахувавши часткове погашення відповідачем заборгованості у сумі 4 340,00 грн та зарахувавши сплачені кошти в рахунок погашення процентів, суд першої інстанції визначив розмір заборгованості, що підлягає стягненню, у сумі 20 200,00 грн.
Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду першої інстанції з огляду на таке.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
З урахуванням викладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачем, ТОВ «Бізнес Позика», доведено факт укладення 30.08.2023 між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 . Договору № 473768-КС-001 про надання кредиту, а також виникнення у відповідача зобов`язань щодо повернення отриманих кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом та комісії на умовах, визначених договором.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
У постанові Верховного Суду від 30.11.2022 у справі № 334/3056/15 зроблено висновок, що у справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі № 910/4518/16 зазначено, що припис абзацу другого частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із частиною другою статті 1050 ЦК України (пункт 91).
Судом встановлено, що позивач виконав свої зобов`язання та надав відповідачу кредит у сумі 10 000,00 грн. Натомість відповідач належним чином не виконував свої зобов`язання щодо повернення кредитних коштів та сплати процентів за користування кредитом. Оскільки доказів повернення отриманих кредитних коштів у повному обсязі матеріали справи не містять, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача суми основного боргу.
Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення процентів за користування кредитом, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем здійснено нарахування процентів після спливу погодженого сторонами строку кредитування, який становив 169 днів та закінчився 14.02.2024. Суд зазначив, що матеріали справи не містять доказів продовження строку кредитування чи внесення сторонами змін до кредитного договору, а тому дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення процентів понад суму, визначену графіком платежів, який є додатком до договору.
За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ч. 2 ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до пункту 2.4 Договору стандартна процентна ставка за кредитом становить 2,00000000 % на день та є фіксованою, а знижена процентна ставка становить 1,15288411 % на день та також є фіксованою.
Згідно з пунктом 3.2.1 Договору у разі належного виконання позичальником погодженого сторонами графіка платежів проценти за користування кредитом нараховуються за зниженою процентною ставкою.
Водночас відповідно до пункту 3.2.2 Договору сторони погодили, що у разі виникнення прострочення понад сім календарних днів умови щодо застосування зниженої процентної ставки втрачають чинність і з восьмого календарного дня від дня простроченого платежу до закінчення строку дії договору проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою 2,00000000 % на день.
Таким чином, умовами договору чітко визначено порядок нарахування процентів за користування кредитом залежно від належного або неналежного виконання позичальником погодженого графіка платежів.
Як убачається з матеріалів справи, останній не дотримувався погодженого графіка платежів, у зв`язку з чим позивач здійснював нарахування процентів відповідно до пункту 3.2.2 Договору за стандартною процентною ставкою.
Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що заборгованість відповідача за процентами за користування кредитом становить 26 032,23 грн. При цьому зазначений розрахунок містить відомості про рух коштів за договором, нарахування та погашення заборгованості і узгоджується з умовами кредитного договору.
Колегія суддів звертає увагу, що матеріали справи не містять доказів нарахування позивачем процентів після закінчення строку дії договору - 14.02.2024. Навпаки, зі змісту розрахунку вбачається, що проценти нараховувалися в межах погодженого сторонами строку кредитування із застосуванням стандартної процентної ставки у зв`язку з порушенням відповідачем графіка платежів.
Відповідач не спростував наданий позивачем розрахунок, не надав власного контррозрахунку та не навів доводів щодо невідповідності здійснених нарахувань умовам укладеного між сторонами договору.
Крім того, ТОВ «Бізнес Позика» правомірно змінило розмір відсоткової ставки, у зв`язку із неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору відповідно до пункту 3.2.2 Договору. 
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції помилково визначив розмір процентів виключно виходячи з графіка платежів, складеного за умови належного виконання позичальником своїх зобов`язань, а тому позовні вимоги про стягнення заборгованості за процентами у розмірі 26 032,23 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Щодо вимог про стягнення комісії за надання кредиту апеляційний суд також не погоджується з висновками суду першої інстанції.
Так, відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом включають, зокрема, проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця.
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно з частиною другою статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право встановлювати у кредитному договорі комісію за надання та обслуговування кредиту.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Зазначене узгоджується з висновками викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.
Виходячи з аналізу вимог п.4 ч.1 ст. 1,ч.2 ст.8, ч.1 ст.1, ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність», роз`яснень Великої Палати Верховного Суду щодо застосування ст.11 Закону України «Про споживче кредитування», які викладені у постанові від 13 липня 2022 року по справі №496/3134/19 така форма витрат, як комісія за надання кредиту існує на законодавчому рівні, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами.
Отже, спеціальним законодавством України прямо визначені можливості позивача як включати до тексту кредитних договорів із споживачами умови щодо нарахування комісії, так і в подальшому нараховувати її, а також витребувати суму несплаченої вищевказаної комісії від відповідача (в т.ч. і в судовому порядку).
Пунктом 2.5 Договору № 473768-КС-001 про надання кредиту від 30.08.2023 сторони погодили комісію за надання кредиту у розмірі 1 500,00 грн. Зазначена комісія також відображена у графіку платежів, який є додатком до договору та визначає загальну вартість кредиту для позичальника.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач, укладаючи кредитний договір, погодився з усіма його істотними умовами, у тому числі щодо сплати комісії за надання кредиту. Доказів визнання недійсними відповідних умов договору або їх оспорювання відповідачем матеріали справи не містять.
Колегія суддів враховує, що спірним договором передбачена саме разова комісія за надання кредиту, розмір якої є фіксованим та визначеним сторонами під час укладення договору. Така комісія включена до загальних витрат за споживчим кредитом та прямо передбачена умовами договору.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення комісії за надання кредиту не ґрунтується на належній оцінці умов укладеного між сторонами договору та положень Закону України «Про споживче кредитування», а тому позовні вимоги в цій частині також підлягають задоволенню.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що у позовній заяві ТОВ «Бізнес Позика» просило стягнути заборгованість за комісією саме у розмірі 503,41 грн, а не повний розмір комісії, передбачений пунктом 2.5 Договору. З огляду на те, що відповідно до принципу диспозитивності суд не вправі виходити за межі заявлених позовних вимог, підлягає стягненню саме заборгованість за комісією у розмірі 503,41 грн.
Відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин колегія суддів доходить висновку, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом та комісією за надання кредиту є помилковим, а тому підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням нового судового рішення про задоволення зазначених позовних вимог.
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга підлягає задоволенню, з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Бізнес Позика» підлягають стягненню судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2422,40 грн та апеляційної скарги у розмірі 3633,60 грн, а всього 6056,00 грн.
Керуючись статтями 141, 365, 367, 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» задовольнити частково.
Рішення Обухівського районного суду Київської області від 21 жовтня 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_3 ; АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» (ЄДРПОУ 41084239, місцезнаходження: м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, оф. 411) заборгованість за договором № 473768-КС-001 про надання кредиту від 30 серпня 2023 року у розмірі 36 420,35 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 9 884,71 грн, заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 26 032,23 грн, заборгованості за комісією у розмірі 503,41 грн та судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6 056,00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.

Суддя-доповідач 
Судді