печерський районний суд міста києва
Справа № 757/22147/26-ц 
Пр. № 2-8823/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 липня 2026 року Печерський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді Ільєвої Т.Г.,
при секретарі - Романенко Д.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Фенікс Лайф» про розірвання трудового договору та стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати та розрахунок виплат при звільненні, 

В С Т А Н О В И В :

21.04.2026 року до Печерського районного суду м. Києва надійшла позовна заява ОСОБА_1 , згідно вимог якої позивач просила суд:
- визнати припиненими трудові відносини між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД ФЕНІКС ЛАЙФ» (03150, Україна, місто Київ, вулиця Предславинська, буд. 40, офіс 23, код ЄДРПОУ 23558437) та ОСОБА_1 з 23 березня 2026 року у зв`язку із звільненням з посади за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України;
- зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД ФЕНІКС ЛАЙФ» (03150, Україна, місто Київ, вулиця Предславинська, буд. 40, офіс 23, код ЄДРПОУ 23558437) внести відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) про припинення трудових відносин з 23 березня 2026 року у зв`язку із звільненням з посади за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України та направити трудову книжку за адресою реєстрації ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 );
- зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД ФЕНІКС ЛАЙФ» (03150, Україна, місто Київ, вулиця Предславинська, буд. 40, офіс 23, код ЄДРПОУ 23558437) провести з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) остаточний розрахунок відповідно до вимог чинного законодавства, а саме: нарахувати та виплатити розрахункові виплати при звільненні на підставі ст. 44 КЗпП України та п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з 01 серпня 2024 року по 23 березня 2026 року в сумі 379 598,40 грн., компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі - 20 943,36 грн та вихідної допомоги при припиненні трудового договору - 57 594,24 грн.
Мотивуючи позовні вимоги позивач, вказує, що 05 червня 2024 року вона була прийнята до ТОВ «САЙБЕР -Ф ТЕХНОЛОДЖИ» Код ЄДРПОУ 23558437 (нова назва ТОВ «ТРЕЙД ФЕНІКС ЛАЙФ» Код ЄДРПОУ 23558437; м. Київ, вул. Предславинська,40, офіс 23) за основним місцем роботи на посаду інженера-програміста на підставі Наказу № 20 від 04.06.2024 року.
Із серпня 2024 року Товариство перестало здійснювати виплату заробітної плати та виходити на зв`язок. Також, не здійснювало нарахування та сплату обов`язкових платежів до Пенсійного фонду України, що підтверджується довідками форми ОК-5 та ОК-7.
Про продовження формальних трудових відносин із відповідачем позивач не була обізнана та вважала себе звільненою. Лише 24.02.2026 року при спробі працевлаштування відповідач дізналася, що трудові відносини з ТОВ «ТРЕЙД ФЕНІКС ЛАЙФ» не припинені.
09 березня 2026 року позивач направила відповідачу заяву про звільнення за власним бажанням, в якій прохала звільнити її на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з посади інженера-програміста, видати належним чином заповнену трудову книжку, наказ про звільнення та письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні, яка була надіслана поштовим перевізником АТ «УКРПОШТА» (відправлення трек номер 3750200219317) за адресою місцезнаходження Відповідача, зазначеною в ЄДР, однак повернулась, у зв`язку із закінченням строку зберігання. Для працевлаштування на новому місці роботи їй терміново необхідна належним чином заповнена трудова книжка та наказ про звільнення. У зв`язку з чим, позивачем була відправлена заява про звільнення повторно кур`єрською доставкою ТОВ «НОВА ПОШТА» 19.03.2026 року на актуальну адресу Відповідача (відправлення трек номер 59001605288860).
Однак, документи не вручені та повернуті відправнику, що свідчить про ухилення відповідача від отримання кореспонденції. Жодних дій стосовно звільнення та проведення розрахунку відповідачем не здійснено.
Вказані обставини в сукупності послугували підставою для звернення до суду з метою захисту та відновлення порушених прав.
Ухвалою судді від 27 квітня 2026 року у справі відкрито провадження для розгляду позову за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач до судового засідання не з`явилася, у позовній заяві щодо заочного розгляду справи не заперечувала.
Відповідач в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим, проте, правом на надання відзиву на позовну заяву, заяв, клопотань не скористався.
У відповідності до приписів ч. 6 ст. 128 ЦПК України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. У разі ненадання учасниками справи, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч. 3 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.
Згідно з висновками Європейського суду з прав людини, зазначених у рішенні у справі «Вячеслав Корчагін проти Росії» № 12307 - учасник справи, що повідомлений за допомогою пошти за однією із адрес, за якою він зареєстрований, але ухилявся від отримання судової повістки. Тому йому повинно було бути відомо про час і місце розгляду справи. Він також міг стежити за ходом його справи за допомогою офіційних джерел, таких як веб-сторінка суду.
Враховуючи неявку належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не з`явився в судове засідання без поважних причин та без повідомлення причин, не подав відзив відповідно до ст. 280 ЦПК України, а позивач з його представником не заперечують проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст. 280 ЦК України.
Враховуючи неявку всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, на які позивач послався як на підставу своїх вимог, що викладені у позовній заяві та підтверджені доданими до неї доказами, які були досліджені судом, за відсутності заперечень відповідача, на засадах верховенства права, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до висновку про можливість постановлення по справі рішення.
За приписами ч. 3 ст. 208, ч. 1 ст. 209, ч. 1 ст. 218 ЦПК України, судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду, яке проголошується негайно після закінчення судового розгляду і прилюдно.
Рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.
Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України, судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. 
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Вказані принципи знайшли своє втілення і в нормах цивільного процесуального законодавства.
Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року (далі - Конвенція), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
Судовим розглядом встановлено, що 05 червня 2024 року позивач ОСОБА_1 була прийнята до ТОВ «САЙБЕР -Ф ТЕХНОЛОДЖИ» Код ЄДРПОУ 23558437 (нова назва ТОВ «ТРЕЙД ФЕНІКС ЛАЙФ» Код ЄДРПОУ 23558437; м. Київ, вул. Предславинська,40, офіс 23) за основним місцем роботи на посаду інженера-програміста на підставі Наказу № 20 від 04.06.2024 року.
Із серпня 2024 року Товариство перестало здійснювати виплату заробітної плати та виходити на зв`язок. Також, не здійснювало нарахування та сплату обов`язкових платежів до Пенсійного фонду України, що підтверджується довідками форми ОК-5 та ОК-7.
09 березня 2026 року позивач направила відповідачу заяву про звільнення за власним бажанням, в якій прохала звільнити її на підставі ч.1 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з посади інженера-програміста, видати належним чином заповнену трудову книжку, наказ про звільнення та письмове повідомлення про нараховані та виплачені суми при звільненні, яка була надіслана поштовим перевізником АТ «УКРПОШТА» (відправлення трек номер 3750200219317) за адресою місцезнаходження Відповідача, зазначеною в ЄДР, однак повернулась у зв`язку із закінченням строку зберігання. 
Також, позивачем була відправлена заява про звільнення повторно кур`єрською доставкою ТОВ «НОВА ПОШТА» 19.03.2026 року на актуальну адресу відповідача (відправлення трек номер 59001605288860), однак, документи не вручені та повернуті відправнику.
Статтею 21 КЗпП України передбачено, що трудовим договором є угода між працівником і роботодавцем (роботодавцем - фізичною особою), за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а роботодавець (роботодавець - фізична особа) зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
За змістом ст. 22 КЗпП України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору не допускається.
У пункті 4 частини першої статті 36 КЗпП України визначено, що підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
Відповідно до ч. З ст. 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Конституційний Суд України у рішеннях від 07 липня 2004 року № 14-рп/2004, від 16 жовтня 2007 року № 8-рп/2007 та від 29 січня 2008 року № 2-рп/2008 зазначав, що визначене ст. 43 Конституції України право на працю розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом.
Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей для його реалізації.
Враховуючи порушення права позивача на припинення трудового договору, обраний ним спосіб захисту направлений на відновлення його трудових прав, гарантованих Конституцією України.
Передбачений частиною 3 статті 38 КЗпП України порядок розірвання трудового договору з ініціативи працівника передбачає видачу роботодавцем наказу за заявою працівника.
Припинення трудових відносин тісно пов`язано зі свободою його праці, оскільки праця може виконуватися саме до того часу поки останній не вирішить припинити її виконання або з інших підстав.
При цьому, припинення трудових правовідносин має безпосередній вплив на можливість мати реалізацію прав на зайнятість (не заборонену законодавством діяльність осіб, пов`язану із задоволенням їх особистих та суспільних потреб з метою одержання доходу (заробітної плати) у грошовій або іншій формі), працевлаштуванням на роботі (посаді).
У законодавстві про працю встановлено вичерпний перелік підстав розірвання трудового договору з метою охорони трудових прав громадян. Так, підстави припинення трудового договору окреслені у ст. 36 та інших статтях КЗпП Україний залежно від того, хто є ініціатором припинення трудового договору, підстави поділяються на такі групи:
- припинення трудового договору за спільною (взаємною) ініціативою сторін трудового договору (наприклад, угода сторін, закінчення строку);
- розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті38,39 КЗпП України);
- розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця (статті40,41 КЗпП України);
- розірвання трудового договору з ініціативи осіб, які не є його стороною (третіх осіб) (пункти 3, 7 ст. 36, ст. 45КЗпП України та ін.).
Таким чином, розірвання трудового договору стосується лише випадків, коли трудовий договір припиняється з ініціативи будь-якої з його сторін.
Припинення трудового договору є правомірним за одночасної наявності таких умов: 1) передбаченої законодавством підстави припинення трудового договору: 2) дотримання порядку звільнення; 3) юридичного факту припинення трудового договору (наказу чи розпорядження роботодавця, заяви працівника, відповідного документа особи, уповноваженої вимагати розірвання договору).
Відповідно до п. 4 ч. 1ст.36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є, зокрема, розірвання трудового договору з ініціативи працівника.
Згідно ч. 1ст. 38 КЗпП України, працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це роботодавця письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до закладу освіти; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною з інвалідністю; догляд за хворим членом сім`ї відповідно до медичного висновку або особою з інвалідністю І групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору (ч. Зет. 38 КЗпП України).
Відповідно до п. п. 2.2, 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників до трудової книжки вносяться відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення. Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Отже, чинне трудове законодавство передбачає можливість звільнення працівника за його ініціативою. При цьому, роботодавець повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник та внести відповідні записи до трудової книжки працівника.
Згідно ст 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 квітня 2020 року у справі № 681/1629/18 (провадження № 61- 14424св18) зазначено, що «розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 КЗпП України є різновидом припинення трудових відносин в односторонньому порядку.
Для припинення трудового договору за цією підставою має значення, чи мали місце порушення з боку роботодавця законодавства про працю чи умов колективного чи трудового договору, а також письмово викладена ініціатива працівника з наміром припинити трудові відносини, що доведена до відома роботодавця в установленому законом порядку.
Викладене свідчить, що за обставин, коли працівник позбавлений можливості розірвати трудовий договір з роботодавцем у порядку, передбаченому КЗпП України, то ефективним способом захисту порушеного права працівника буде ухвалення судом рішення про визнання трудових відносин між сторонами припиненими.
Якщо роботодавець не виходить на контакт, датою розірвання трудового договору за власною ініціативою вважається останній день двотижневого строку після надсилання заяви (заказним листом) або дата, вказана в заяві, якщо звільнення пов`язане з неможливістю продовжувати роботу. Заяву про звільнення надіслано Відповідачу 09 березня 2026 року, двотижневий строк закінчується 23 березня 2026 року. 
Під час дослідження матеріалів справи, судом встановлено, що у заяві про звільнення від 09 березня 2026 року позивач не визначила датою звільнення день подання заяви, та зі спливом двотижневого строку не приступила до виконання своїх трудових обов`язків, не відкликала подану нею заяву про звільнення, не висловила іншим чином намірів про бажання продовження трудових відносин.
За встановлених обставин та відповідних тому правових підстав, суд приходить до висновку, що права позивача підлягають захисту шляхом визнання трудових відносин з відповідачем ТОВ «ТРЕЙД ФЕНІКС ЛАЙФ» припиненими з 23 березня 2026 року, після спливу двотижневого строку після надіслання відповідачу заяви про звільнення ( заява йому не вручена, відповідач ухиляється від отримання кореспонденції), за рішенням суду.
Як вбачається із Витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 24.02.2026 року, ОСОБА_1 на підставі Наказу № 20 від 04.06.2024 року прийнята на роботу з 05.06.2024 року до ТОВ «ТРЕЙД ФЕНІКС ЛАЙФ» (код ЄДРПОУ 23558437) на посаду інженера- програміста. 
Із вказаного Витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 24.02.2026 року, а також із Форми ОК-5 та Форми ОК-7 Пенсійного фонду України слідує, що у червні 2024 року ОСОБА_1 нараховано 17765,29 грн., у липні 2024 року нараховано 31975,15 грн, Інформація про доходи, нарахування та виплату внесків до Пенсійного фонду із серпня 2024 року відсутня.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст.94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
Працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору (частина перша статті 21 Закону України «Про оплату праці»).
Відповідно до ч.ч. 1, 4-6 ст. 24 Закону України "Про оплату праці" заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Виплата заробітної плати здійснюється за місцем роботи. За особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через банки/небанківських надавачів платіжних послуг, які отримали право на відкриття і ведення обслуговування рахунків відповідно до Закону України"Про платіжні послуги", поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.
Позивач виконувала свої посадові обов`язки з 05 червня 2024 року. З 01 серпня 2024 року заробітна плата ОСОБА_1 не виплачувалася, що слідує із Витягу з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування від 13.05.2025 року, а також із Форми ОК-5 Пенсійного фонду України.
Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів Українивід 08лютого 1995року №100 (далі - Порядок).
Відповідно до п.п. 2, 3, 8 Порядку у всіх інших випадках середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата. При обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.
Так, червень 2024 року: нараховано 17765.29 грн, днів - 26; липень 2024 року: нараховано 31975,15 грн, днів - 31; разом: нараховано 49740,44 грн, днів - 57. Середньоденна заробітна плата становить: 49740,44 : 57 = 872,64 грн
Таким чином, за період з 01.08.2024 року по 11.02.2026 року ( 435 днів: серпень 2024 року - 22 дні, вересень 2024 року - 21 день, жовтень 2024 року - 23 дні, листопад 2024 року - 21 день, грудень 2024 року - 22 дні, січень 2025 року - 23 дні, лютий 2025 року - 20 днів, березень 2025 року - 21 день, квітень 2025 року - 22 дні, травень 2025 року - 22 дні, червень 2025 року - 21 день, липень 2025 року - 23 дні, серпень 2025 року - 21 день, вересень 2025 року - 22 дні, жовтень 2025 року - 23 дні, листопад 2025 року - 20 днів, грудень 2025 року - 23 дні, січень 2026 року - 22 дні, лютий 2026 року - 20 днів, березень 2026 року - 23 дні) заборгованість по заробітній платі становить суму нарахованої, але не виплаченої заробітної плати: 872,64 * 435 = 379 598,40 грн, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 .
Крім того, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати.
У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму (ст. 116 КЗпП України).
Стаття 44 КЗпП України визначає розміри вихідної допомоги при припиненні трудового договору, яка виплачується працівникові в день звільнення. Вона становить від двох мінімальних зарплат до шестимісячного середнього заробітку залежно від підстави звільнення (скорочення, порушення умов роботодавцем, призов на службу тощо). Розмір вихідної допомоги складає не менше тримісячного середнього заробітку у разі порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного або трудового договору (ст„ 38, 39).
Середньомісячна заробітна плата становить 19 198,08 грн (виходячи із середньоденної оплати праці - 872,64 грн та середньої кількості робочих днів - 22 робочих дні: 872,64 * 22 = 19198,08 грн. Тримісячний середній заробіток складає: 19198,08 * 3 = 57 594.24 грн.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
Згідно з пунктом 6 постанови Пленуму Верховного суду України від 24 грудня 1999 року N 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» за своєю структурою заробітна плата складається: з основної - винагороди за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норм часу, виробітку, обслуговування, посадових обов`язків); із додаткової - винагороди за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці (доплати, надбавки, гарантійні й компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством, премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій); а також із заохочувальних та компенсаційних виплат - винагороди за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційних та інших грошових і матеріальних виплат, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені цими актами норми.
Таким чином, відповідачем порушено право позивачем на отримання компенсації за невикористані дні щорічної відпустки, яка складає: 24 дні * 872,64 грн (середньоденна заробітна плата) = 20 943,36 грн.
Сума нарахованої, але не виплаченої заробітної плати - 379 598,40 грн, вихідної допомоги при припиненні трудового договору - 57 594,24 грн, компенсації за невикористані дні щорічної відпустки 20 943,36 грн.
Загальна сума заборгованості ТОВ «ТРЕЙД ФЕНІКС ЛАЙФ» перед ОСОБА_2 складає 379 598,40 + 57 594,24 + 20 943,36 = 458 136.00 грн
Надісланий на адресу відповідача розрахунок заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з 01 серпня 2024 року по 23 березня 2026 року в сумі 379 598,40 грн., компенсації за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі - 20 943,36 грн та вихідної допомоги при припиненні трудового договору - 57 594,24 грн відповідачем не спростований та не оспорений.
Стаття 76 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч. 2 ст. 78 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 95 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Частиною другою статті 77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини першої статті 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ч.1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За встановлених обставин, оскільки відповідач не виконує умови договору у добровільному порядку, то як наслідок сума заборгованості підлягає примусовому стягненню.
Матеріали справи не містять доказів повного виконання відповідачами зобов`язань. Розмір суми заборгованості наданий позивачем відповідачем у в розумінні ст.ст. 77, 78 ЦПК України не спростований. 
На основі повно та всебічно з`ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, про задоволення позовних вимог.
Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, також необхідно стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати - сплачений судовий збір. 
Усі інші пояснення сторін, їх докази і аргументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.
Так, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Європейський Суд з прав людини повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 09 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29).
Керуючись ст. ст. 3, 8, 21, 43, 55, 129 Конституції України, ст. ст. 5-1, 22, 38 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 58, 60, 62 Закону України «Про господарські товариства», ст. 145 Цивільного кодексу України, ст. ст. 1-23, 76-81, 89, 95, 131, 141, 258-259, 263-265, 267, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трейд Фенікс Лайф» про розірвання трудового договору та стягнення нарахованої але не виплаченої заробітної плати та розрахунок виплат при звільненні - задовольнити.
Визнати припиненими трудові відносини між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД ФЕНІКС ЛАЙФ» (03150, Україна, місто Київ, вулиця Предславинська, буд. 40, офіс 23, код ЄДРПОУ 23558437) та ОСОБА_1 з 23 березня 2026 року у зв`язку із звільненням з посади за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України;
Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД ФЕНІКС ЛАЙФ» (03150, Україна, місто Київ, вулиця Предславинська, буд. 40, офіс 23, код ЄДРПОУ 23558437) внести відповідний запис до трудової книжки ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) про припинення трудових відносин з 23 березня 2026 року у зв`язку із звільненням з посади за власним бажанням на підставі ч. 1 ст. 38 КЗпП України та направити трудову книжку за адресою реєстрації ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ).
Зобов`язати товариство з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД ФЕНІКС ЛАЙФ» (03150, Україна, місто Київ, вулиця Предславинська, буд. 40, офіс 23, код ЄДРПОУ 23558437) провести з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) остаточний розрахунок відповідно до вимог чинного законодавства, а саме: нарахувати та виплатити розрахункові виплати при звільненні на підставі ст. 44 КЗпП України та п. 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 №100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати»:
- заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі за період з 01 серпня 2024 року по 23 березня 2026 року в сумі 379 598 (триста сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот дев`яносто вісім ) грн. 40 коп.,
- компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки у розмірі - 20 943 (двадцять тисяч дев`ятсот сорок три) грн. 36 коп.,
- вихідної допомоги при припиненні трудового договору - 57 594 (п`ятдесят сім тисяч п`ятсот дев`яносто чотири) грн 24 коп.
Стягнути з Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРЕЙД ФЕНІКС ЛАЙФ» (03150, Україна, місто Київ, вулиця Предславинська, буд. 40, офіс 23, код ЄДРПОУ 23558437) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) судовий збір у розмірі 1351 (одна тисяча триста п`ятдесят одну) грн. 20 коп.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржено в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заяви про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Київського апеляційного суду через Печерський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня проголошення рішення.
Учасник справи, якому копія рішення суду не була вручена в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії рішення. 

Повний текст судового рішення складено та підписано 02 липня 2026 року.

Суддя Тетяна ІЛЬЄВА