20.08.26
22-ц/812/1881/26
Провадження №22-ц/812/1881/26 
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року  м. Миколаїв
Справа № 489/14/25
Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді – Шаманської Н.О.,
суддів: Лівінського І.В., Яворської Ж.М. 
із секретарем судового засідання – Колосовою О.М.,
переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу 
за позовом 
ОСОБА_1 
до
ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
про відшкодування матеріальної та моральної шкоди
за апеляційною скаргою
ОСОБА_3 
на рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва, ухвалене суддею Костюченком Г.С., 23 червня 2026 року в приміщенні цього ж суду, повний текст рішення складено 23 червня 2026 року,

у с т а н о в и в:

У грудні 2024 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
В обґрунтування позову зазначала, що співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 , якій належить 69/100 частки житлового будинку та ОСОБА_2 , якій на праві спільної власності належить 31/100 житлового будинку. 
09 травня 2024 року у вказаному житловому будинку відбулась пожежа. В частині житлового будинку, в якому виникло займання, постійно проживає ОСОБА_3 , яка є донькою ОСОБА_2 . Внаслідок зазначеної пожежі та під час залиття вогню рідиною, в будинку було знищено майно як відповідача, так і майно позивача. 
Працівниками ДСНС було встановлено, що займання відбулась у одній із кімнат житлового будинку АДРЕСА_1 , що знаходиться у власності відповідачки ОСОБА_2 , зазначене підтверджується Актом про пожежу від 09 травня 2024 року складеного головним інспектором ВТР та РНМРУ ГУ ДСНС України у Миколаївській області майором ОСОБА_4 , в присутності ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Відповідно до Висновку експерта за результатами проведення будівельно-технічної експертизи № 115-258 від 04 жовтня 2024 року розмір отриманих збитків у вартісному виразі (матеріальної шкоди), завданих замовнику внаслідок пошкодження нерухомого майна, складає 68 128 гривень.
Відповідно до Висновку експерта товарознавчого дослідження № 137-0112 від 16 серпня 2024 року, вартість матеріальної шкоди заподіяної замовнику в наслідок пошкодженого майна, складає 27 009 грн 31 коп.
Також, у зв`язку із пожежею в житловому будинку АДРЕСА_1 , позивачці було завдано і моральну шкоду, яка полягає у суттєвих емоційних стражданнях, пов`язаних із значним пошкодження майна, порушенням звичного режиму життя. 
Посилаючись на викладене, та уточнивши свої позовні вимоги, позивачка просила стягнути з відповідачів у солідарному порядку матеріальну шкоду у розмірі 95 137 грн, яка складається з:
- 68 128 грн в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди з метою проведення комплексу ремонтно-відновлювальних робіт; 
- 27 009 грн матеріальної шкоди, заподіяної власнику пошкодженого майна;
- 60000 грн моральної шкоди, отриманої внаслідок пожежі; 
- судові витрати у розмірі 48 841 грн 39 коп., що складаються з наступного: судовий збір у розмірі 1601 грн 19 коп сплачений за матеріальну вимогу; судовий збір у розмірі 1211 грн 20 коп. сплачений за моральну вимогу; 21 500 грн правової допомоги; 24 000 грн витрат на оплату послуг експерта; витрати, пов`язані з оплатою поштових відправлень у розмірі 500 грн.
Рішенням Інгульського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2026 року позов задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 завдану майнову шкоду в розмірі 95 137 грн. яка складається з 68 128 грн. в рахунок відшкодування завданої матеріальної шкоди з метою проведення комплексу ремонтно-відновлювальних робіт та 27 009 грн. матеріальної шкоди, заподіяної власнику пошкодженого майна.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 завдану моральну шкоду в розмірі 6 000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 26 333 грн 40 коп., які складаються з судового збору у розмірі 1833 грн 40 коп., витрат на оплату послуг експерта у розмірі 24 000 грн., та витрати, пов`язані з оплатою поштових відправлень у розмірі 500 грн.
В частині позовних вимог до ОСОБА_2 відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_3 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував при прийнятті рішення, що будівельно – технічна експертиза проводилась за спливом двох місяців після пожежі, також проігнорував твердження відповідача та її матері ОСОБА_2 , що позивач постійно робила ремонт та після пожежі вони гучно били стелю, використовували дриль, тому зроблені самостійно пошкодження видала за наслідки пожежі.
Зазначала, що експерт робила експертизу пошкодженого рухомого майна, якого в акті про пожежу не існує. Висновок експерта ґрунтується перш за все на акті про пожежу, при цьому експерт робить свої висновки та дослідження про речі, які відсутні в акті про пожежу. Тому, цю експертизу не можна вважати належним доказом, який би підтверджував наявність пошкодженого майна позивачки внаслідок пожежі, яка сталася 09 травня 2024 року. Тому стягнення судом витрат на проведення експертиз у розмірі 24000 грн є безпідставним. До того ж, такі витрати понесені не позивачем, а її чоловіком, який не є стороною у справі, та вимог про відшкодування йому таких витрат не заявляв.
Вказувала, що акт про пожежу нібито є єдиним доказом усіх пошкоджень, а майно, не перелічене в акті, не може вважатися пошкодженим унаслідок пожежі.
Щодо моральної шкоди зазначала, що позивач не проживає постійно у вказаній квартирі, тому твердження суду, що ОСОБА_1 змінила звичний спосіб життя є необґрунтованим.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 – ОСОБА_5 , посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. Зазначала про доведеність вини відповідачки у спричинені позивачу матеріальної та моральної шкоди. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , які підтримали доводи апеляційної скарги та просили її задовольнити, позивачки ОСОБА_1 та її представника – ОСОБА_5 , які заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Для настання деліктної відповідальності за статтями 1166, 1167 ЦК України необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина.
Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди.
Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві шкоди, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи. 
Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини, якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Такі правові висновки підтримуються на даний час Верховним Судом, зокрема в постанові від 25.02.2019 в справі № 466/4051/15-ц, від 23.02.2022 в справі № 158/1981/20 (провадження № 61-12503св21).
Судом першої інстанції встановлено, що співвласниками житлового будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 якій належить 69/100 частки житлового будинку та ОСОБА_2 – відповідач, якій на праві спільної власності належить 31/100 житлового будинку, що підтверджується договором дарування та технічним паспортом на індивідуальний житловий будинок (а.с.13-18).
Разом з тим, фактичне користування частиною житлового будинку, що належить відповідачці ОСОБА_2 здійснює її донька відповідачка ОСОБА_3 , що сторони фактично підтвердили у судовому засіданні у суді першої та апеляційної інстанції. 
09 травня 2024 року у вказаному житловому будинку сталася пожежа. В частині житлового будинку, в якому виникло займання, постійно проживає ОСОБА_3 .
Відповідно до Акту про пожежу, складеного комісією у складі інспектора ДСНС України Ткаченка І.А., Запорожець Н.Л., Даниляк Н.В., встановлено, що 09 травня 2024 року о 12:55 виникла пожежа в житловій кімнаті за адресою АДРЕСА_1 , власником зазначена ОСОБА_2 . Пожежею знищено особисті речі, комп`ютер, диван, вікна, крісло, принтер, телевізор. Пожежею пошкоджено: закопчені стіни та стеля, шафу, двері, перекриття, тумба, горище, горище гр. ОСОБА_1 . Причина пожежі встановлюється. Акт про пожежу підписаний ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 без зауважень (а.с.19 т.1).
З відповіді ГУНП в Миколаївській області МРУП № 2 вбачається, що дійсно 05 травня 2024 року до ВП 3» Миколаївського РУП надійшло повідомлення про пожежу, за адресою АДРЕСА_1 , яке було зареєстровано до ЄО ВП 3» МРУП ГУНП в Миколаївській області за №6199 від 09 травня 2024 року. В ході розгляду даного повідомлення від ОСОБА_3 надійшла зустрічна заява з проханням припинити подальший розгляд повідомлення, так як пожежа виникла через коротке замикання електроприладів (а.с.156 т.1).
Отже з огляду на викладені обставини справи та норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідачка ОСОБА_3 повинна була дотримуватись правил пожежної безпеки та контролювати роботу електроприладів в своєму помешканні, проте допустила порушення цих правил, що призвело до пожежі в будинку та пошкодження майна позивачки.
При цьому суд виходив з того, що хоча відповідачка ОСОБА_2 , яка є співвласником житлового будинку АДРЕСА_1 і повинна контролювати та забезпечувати пожежну безпеку у своїй власності, але на момент настання пожежі знаходилась поза межами м. Миколаєва, тому відповідальність за наслідки пожежі повинна нести її донька - ОСОБА_6 , яка на той момент користувалась належною їй власністю та шкоди завдано у зв`язку з її неправомірними діями.
Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржувалось. 
Визначаючи розмір матеріальної шкоди суд першої інстанції виходив з наступного.
Згідно висновку експерта №115-258 будівельно-технічної експертизи, складеного судовим експертом Шапошніковою Е.О. 04 жовтня 2024 року вартість ремонтно-будівельних робіт в квартирі АДРЕСА_2 , в нині чинних цінах, складає 101 488 грн. (а.с.20-33 т. 1).
Матеріальна (майнова) шкода, яка завдана власнику приміщень квартири АДРЕСА_3 , внаслідок пожежі та її ліквідації шляхом залиття рідиною та утворення пошкоджень (дефектів), які наявні на елементах опоряджувальних покриттів даних приміщень, згідно результатів проведеного візуального інструментального обстеження та даних, які містяться в наданих на дослідження документах, станом на момент проведення експертизи складає 68 128 гривень.
З зазначеного висновку експерта вбачається, що дослідження проводилось 12 липня 2024 року в денний час доби при природному освітленні в присутності представника власника – ОСОБА_7 .
Експертом зазначено, що ознаки залиття при усуненні пожежі та наявне пошкодження (дефекти) елементів опоряджувальних покриттів у приміщенні №2-3 та горища квартири АДРЕСА_3 , які наявні станом на момент проведення візуально-інструментального обстеження, негативно впливають на технічний стан підлоги, стелі, стін та перегородок, а отже потребують виконання ремонтно-відновлювальних робіт по їх усуненню.
Згідно висновку експерта №137-0112 товарознавчого дослідження по заявці приватної особи ОСОБА_1 , складеного судовим експертом Карнаух М.М. 16 серпня 2024 року, вартість матеріальної шкоди, заподіяної власнику пошкодженого майна ОСОБА_1 внаслідок пожежі 9 травня 2024 року та протипожежних дій для її ліквідації за адресою м. Миколаїв, пров. Шевченко, 95, на момент проведення товарознавчого дослідження складає 27009 грн 31 коп. (а.с.34-39 т. 1).
Експертом встановлено, що внаслідок пожежі пошкоджено таке майно: шафа-купе з дзеркалом та ящиками, матрац, каркас під матрац та електричні настінні обігрівачі в кількості 2 штук.
При визначенні розміру шкоди, завданій майну, експертом враховані дефекти різного характеру та фізичний знос пошкодженого майна. 
З огляду на зазначені експертні дослідження, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про доведеність позивачкою завданої їй матеріальної шкоди в загальному розмірі 95 137 грн.
Доводи відповідачки ОСОБА_3 про те, що будівельно – технічна експертиза проводилась за спливом двох місяців після пожежі, не впливають на правильність висновку спеціаліста про те, що завдані пошкодження в квартирі позивачки, утворились саме внаслідок пожежі та її тушіння. 
Твердження відповідачів, що позивач постійно робила ремонт та після пожежі вони гучно били стелю, використовували дриль, тому зроблені самостійно пошкодження видала за наслідки пожежі, жодними доказами не підтверджені.
Також не заслуговують на увагу посилання відповідачки на те, що майно, яке зазначено експертом як пошкоджене внаслідок пожежі, не перелічене в акті про пожежу від 9 травня 2024 року, а тому не може вважатися пошкодженим унаслідок пожежі, оскільки акт про пожежу не є єдиним доказом у справі.
Пошкодження майна позивачки внаслідок пожежі підтверджується висновком №137-0112 товарознавчого дослідження та фотознімками пошкодженого майна.
Можливість пошкодження зазначеного майна при інших обставинах ніж пожежа, судом не встановлено. 
Що стосується відшкодування позивачці моральної шкоди, колегія суддів враховує наступне. 
Відповідно до статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Звертаючись з вимогами про відшкодування моральної шкоди позивачка посилалась на те, що внаслідок пожежі пошкоджена її власність та належне їй майно, що викликає в неї душевні хвилювання та додаткові зусилля для відновлення стану, який існував до пожежі. Відповідачка протягом двох років жодних дій для відшкодування їй матеріальної шкоди не здійснила. У зв`язку з чим порушено звичайний спосіб життя позивачки, що негативно впливає на її емоційний та фізичний стан .
З урахуванням зазначених обставин, характеру та обсягу страждань , яких зазнала позивачка, тривалості вимушених змін у її звичайному житті та зусиль, необхідних для відновлення її попереднього стану, а також з урахуванням вимог розумності і справедливості, суд першої інстанції вірно визначив розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки у розмірі 6000 грн. 
Таким чином колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди з ОСОБА_3 . 
Разом з тим, колегія суддів не погоджується з рішенням суду в частині вирішення питання про розподіл судових витрат.
Так, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції вважав необхідним стягнути з відповідачки на користь позивачки, понесені останньою витрати за проведені експертиз в загальному розмірі 24 000 грн.
До матеріалів справи, позивачкою надано копії платіжних інструкцій (а.с. 44, 45 т.1) про сплату ОСОБА_7 Регіональній торгово промисловій палаті Миколаївської області 14400 грн. та відповідно 9600 грн. за рахунками щодо проведення експертних досліджень. 
Проте ОСОБА_7 не є стороною у справі, та відповідно вимог про відшкодуванню відповідних витрат ним заявлено не було.
Зі змісту ст. 141 ЦПК України вбачається, що розподіл судових витрат відбувається між сторонами у справі.
Оскільки ОСОБА_7 , який поніс ці витрати, не є стороною у справі, то відповідно вони не можуть бути стягнуті з відповідачки на користь позивачки.
За такого, рішення суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат слід змінити, виключивши зазначену суму з загального розміру судових витрат, які підлягають відшкодуванню на користь позивача.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Інгульського районного суду м. Миколаєва від 23 червня 2026 року в частині розподілу судових витрат змінити.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 2333 грн. 40 коп. судових витрат. 
В іншій частині рішення залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення з підстав, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Н.О. Шаманська

Судді: І.В. Лівінський

Ж.М. Яворська

Повний текст постанови складено 24 серпня 2026 року.