ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.08.2026 м. Дніпро Справа № 908/270/26
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Віннікова С.В., (доповідач) 
суддів: Андрейчука Л.В., Висоцького А.М.
секретар судового засідання: Мошинець Ю.О.
за участю представників сторін:
від позивача: Дикий Ю.О.; 
від відповідача: Захарченко Ю.О.; 
розглянувши матеріали апеляційної скарги Адвокатського об`єднання "Пріус" та Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.06.2026 (суддя Проскурякова К.В., повний текст якого підписаний 12.06.2026) та апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" 
на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 19.06.2026 (повний текст якого підписаний 23.06.2026) у справі №908/270/26,
за позовом Адвокатського об`єднання "Пріус" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" 
про стягнення 1 792 302,62 грн,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог

Адвокатське об`єднання "Пріус" звернулось до Господарського суду Запорізької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" про стягнення 1 792 302,62 грн.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що відповідач порушив свій обов`язок з компенсації витрат на сплату судового збору в розмірі 1 736 700,00 гривень, який був внесений позивачем за подання касаційної скарги в інтересах замовника (відповідача). Позивач посилається на приписи статей 15, 16, 509, 525, 526 та 629 Цивільного кодексу України, наголошуючи на обов`язковості виконання умов договору та неприпустимості односторонньої відмови від зобов`язання. Оскільки договором не було встановлено чіткого строку повернення цих коштів, правовою підставою для визначення моменту прострочення боржника є ч. 2 ст. 530 ЦК України, відповідно до якої обов`язок мав бути виконаний у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, яка була направлена відповідачу поштою 16.07.2025. Додатково позивач посилається на ст. 123 ГПК України та Закон України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", та наполягає на тому, що витрати на судовий збір та гонорар адвоката мають різну правову природу. На підтвердження факту фактичного визнання боргу відповідачем позивач посилається на ухвалу Верховного Суду від 12.05.2025 у справі № 910/7682/22, у якій зафіксовано заяву представника відповідача про взяття адвокатським об`єднанням на себе тягаря зі сплати судового збору. Також позивач звертався про відкриття провадження у справі про банкрутство відповідача з наведених підстав, але ухвалою від 07.10.2025 у справі № 908/2638/25 господарський суд Запорізької області відмовив у відкритті провадження у справі про банкрутство відповідача через наявність спору про право, що й зумовило звернення АОЛ "Пріус" із цим позовом до суду. У зв`язку з тривалим невиконанням основного грошового зобов`язання, позивач додатково нарахував 3% річних та інфляційні втрати згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" та Законом України "Про інформацію". Загальна сума заявлена позивачем до стягнення з відповідача становить 1 792 302,62 грн., в т.ч. сума основного боргу з компенсації сплаченого судового збору у розмірі 1 736 700,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 27 910,58 грн, розраховані за період прострочення з 25.07.2025 до 03.02.2026, а також 3% річних за аналогічний період прострочення 27 692,04 грн. Також позивач просить покласти на відповідача судові витрати, які складаються зі сплаченого судового збору в сумі 21 507,63 гривень та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 179 230,26 грн.
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.06.202 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" на користь Адвокатського об`єднання "Пріус" суму основного боргу 1 736 700,00 грн, витрати зі сплати судового збору 20 840,89 грн. В іншій частині позову відмовлено. 
09.06.2026 через підсистему "Електронний суд" ЄСІКС до суду від Адвокатського об`єднання "Пріус" надійшла заява від 08.06.2026 про долучення доказів розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення про стягнення з ТОВ "Юнісон Груп" 173 656,19 грн. витрат на професійну правничу допомогу. 

Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі

Рішенням Господарського суду Запорізької області від 03.06.2026 позов задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" на користь Адвокатського об`єднання "Пріус" суму основного боргу 1 736 700,00 грн, витрати зі сплати судового збору 20 840,89 грн. В іншій частині позову відмовлено. 
Додатковим рішенням Господарського суду Запорізької області від 19.06.2026 у справі №908/270/26 заяву Адвокатського об`єднання "Пріус" від 08.06.2026 про долучення доказів розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу та ухвалення додаткового рішення про стягнення з ТОВ "Юнісон Груп" 173 656,19 грн. витрат на професійну правничу допомогу задоволено. Прийнято додаткове рішення у справі № 908/270/26 та стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" на користь Адвокатського об`єднання "Пріус" витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 173 656,19 грн. 

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Не погодившись із зазначеними рішенням до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Адвокатське об`єднання "Пріус", в якій просить рішення Господарського суду Запорізької області від 03.06.2026 у справі № 908/270/26 в частині відмови в задоволенні позову АО "Пріус" про стягнення інфляційних втрат у розмірі 27 910,58 грн та 3% річних у розмірі 27 692,04 грн скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову. В іншій частині рішення Господарського суду Запорізької області від 03.06.2026 у справі № 908/270/26 залишити без змін.

Не погодившись із зазначеним рішенням до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп", в якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 03.06.2026 у справі № 908/270/26 в частині стягнення з ТОВ "Юнісон Груп" на користь АО "Пріус" 1 736 700,00 грн основного боргу та 20 840,89 грн витрат зі сплати судового збору та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити Адвокатському об`єднанню "Пріус" у задоволенні позову до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" у повному обсязі, судові витрати за розгляд справи в суді першої інстанції та суді апеляційної інстанції, у тому числі судовий збір за подання апеляційної скарги, покласти на Адвокатське об`єднання "Пріус".

Не погодившись із зазначеними рішенням до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось Товариство з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп", в якій просить скасувати додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 19.06.2026 у справі № 908/270/26 повністю та ухвалити нове рішення, яким відмовити Адвокатському об`єднанню "Пріус" у задоволенні заяви про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" 173 656,19 грн витрат на професійну правничу допомогу.
У разі якщо суд апеляційної інстанції дійде висновку про наявність підстав для часткового відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, змінити додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 19.06.2026 у справі № 908/270/26 та зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до суми, яка відповідатиме критеріям реальності, необхідності, розумності, співмірності та пропорційності, але не більше 20 000,00 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу ТОВ «Юнісон Груп» (на рішення від 03.06.2026)

Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог, ТОВ «Юнісон Груп» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 03.06.2026 у справі №908/270/26 в частині стягнення з ТОВ «Юнісон Груп» на користь АО «Пріус» 1 736 700,00 грн основного боргу та 20 840,89 грн судового збору та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат і здійснити виклик свідків.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповному з`ясуванні обставин справи та із висновками, які не відповідають фактичним обставинам. Скаржник наголошує, що суд першої інстанції підмінив доказування виникнення договірного грошового зобов`язання самим фактом сплати судового збору позивачем та подальшим процесуальним використанням платіжної інструкції у справі №910/7682/22, не встановивши ключових юридичних фактів: наявності доручення на сплату коштів, повноважень особи, яка його надала, та погодження умов і строків компенсації.
Апелянт вказує, що сам місцевий господарський суд дійшов висновку про неналежне пред`явлення вимоги від 16.07.2025 і відсутність прострочення відповідача на момент звернення з позовом за ч. 2 ст. 530 ЦК України, що в силу ст.ст. 15, 16 ЦК України виключало наявність порушеного права позивача та унеможливлювало задоволення позову про стягнення основного боргу як передчасного.
Також скаржник зазначає про неправильне тлумачення судом умов договору про надання правової допомоги від 01.05.2025 (зокрема пунктів 1.1, 2.1, 2.2, 2.4, 3.1.6, 4.2, 4.4) без урахування їх системного зв`язку та принципу «contra proferentem». На думку апелянта, договір передбачає надання допомоги за окремими запитами замовника та містить спеціальну модель розрахунків, прив`язану до отримання коштів від АТ «Українська залізниця», а умови щодо негайної компенсації судового збору в ньому відсутні.
Скаржник вважає безпідставним застосування судом першої інстанції ст. 241 ЦК України щодо наступного схвалення правочину та доктрини «venire contra factum proprium», оскільки процесуальне використання платіжної інструкції у Верховному Суді не свідчить про схвалення договірного обов`язку негайної сплати коштів. Крім того, ухвала Верховного Суду від 12.05.2025 у справі №910/7682/22 не має преюдиційного значення для даного приватно-правового спору відповідно до ч. 4 ст. 75 ГПК України.
Окремо апелянт звертає увагу на порушення судом першої інстанції правил доказування (ст.ст. 74, 79, 86 ГПК України) та процесуальні порушення, що проявилися безпідставній відмові у виклику свідків ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ) для усунення істотних розбіжностей у їхніх поясненнях, а також у незабезпеченні отримання повних відповідей на письмові запитання в порядку ст. 90 ГПК України, у зв`язку з чим апелянт повторно заявляє клопотання про виклик та допит зазначених свідків у суді апеляційної інстанції.

Узагальнений виклад позиції інших учасників справи

У відзиві на апеляційну скаргу АО «Пріус» заперечує проти вимог ТОВ «Юнісон Груп», вважає рішення Господарського суду Запорізької області від 03.06.2026 у справі №908/270/26 в оскаржуваній частині законним, обґрунтованим і прийнятим відповідно до норм матеріального та процесуального права, у зв`язку з чим просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Додатково Позивач просить відмовити у задоволенні клопотання відповідача про виклик свідків та стягнути з відповідача 26 800,00 грн витрат на правничу допомогу в апеляційній інстанції.
В обґрунтування заперечень позивач зазначає, що доводи апеляційної скарги ґрунтуються на переоцінці доказів, суб`єктивному тлумаченні договору про надання правової допомоги від 01.05.2025 та штучному звуженні предмета доказування. Позивач наголошує, що предмет доказування у цій справі охоплює факт наявності чинного договору, передбаченого ним права позивача здійснювати обов`язкові платежі та обов`язку замовника компенсувати їх (п.п. 2.2, 2.4, 3.1.6, 4.4 Договору), фактичну сплату АО «Пріус» судового збору за подання касаційної скарги відповідача у справі №910/7682/22, а також прийняття та використання відповідачем відповідної платіжної інструкції для відкриття касаційного провадження.
Позивач вказує, що з`ясування внутрішньо організаційних питань відповідача (хто саме, коли та в якій формі звертався щодо сплати збору) не входить до предмета доказування, оскільки стороною договору є саме юридична особа ТОВ «Юнісон Груп», яка прийняла результат виконання та використала його у власних інтересах. Заперечення відповідача проти обов`язку компенсації після досягнення бажаного процесуального результату позивач розцінює як суперечливу поведінку, що суперечить принципу добросовісності (ст.ст. 3, 13 ЦК України).
Також позивач зазначає, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував ч. 4 ст. 75 ГПК України лише в частині констатації процесуального факту долучення платіжної інструкції до матеріалів справи №910/7682/22, зафіксованого ухвалою Верховного Суду від 12.05.2025. При цьому АО «Пріус» вважає безпідставним поширення умов п. 4.2 Договору (щодо гонорару за надання послуг) на компенсацію судового збору, оскільки судовий збір є окремим видом витрат і не належить до винагороди адвоката.
Щодо строку виконання зобов`язання позивач вказує, що за відсутності в Договорі визначеного строку компенсації витрат суд першої інстанції правильно застосував ч. 2 ст. 530 ЦК України, встановивши наявність прострочення боржника після спливу 7-денного строку з моменту отримання позовної заяви (отримано 20.02.2026, прострочення з 28.02.2026). Водночас АО «Пріус» зауважує, що вважає відповідача таким, що прострочив зобов`язання значно раніше (з моменту отримання вимоги або заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство №908/2638/25), що оскаржує у власній апеляційній скарзі, однак наголошує, що навіть за підходом місцевого суду факт матеріального правопорушення на час ухвалення рішення є доведеним.
Крім того, позивач вважає безпідставними клопотання відповідача про виклик свідків ( ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ), оскільки обставини, які відповідач прагне встановити через допит свідків та письмові запитання в порядку ст. 90 ГПК України, стосуються окремого доручення та комунікацій, що не входять до предмета доказування з огляду на наявність та зміст самого Договору.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу Адвокатського об`єднання "Пріус" (на рішення від 03.06.2026)

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог, АО «Пріус» подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 03.06.2026 у справі №908/270/26 в частині відмови у стягненні 27 910,58 грн інфляційних втрат та 27 692,04 грн 3% річних і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих вимог у повному обсязі, долучити додаткові докази зі справи про банкрутство №908/2638/25, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги скаржник зазначає, що погодившись із висновком суду про безумовність обов`язку відповідача щодо компенсації судового збору за Договором про надання правової допомоги від 01.05.2025 та застосування ч. 2 ст. 530 ЦК України, місцевий господарський суд допустив порушення норм матеріального та процесуального права при визначенні моменту виникнення прострочення боржника. На думку скаржника, це призвело до безпідставного незастосування ч. 2 ст. 625 ЦК України та помилкової відмови у стягненні 3% річних і інфляційних втрат за період з 25.07.2025 по 03.02.2026.
Скаржник наголошує, що вимога від 16.07.2025 була належно направлена 17.07.2025 цінним листом на юридичну адресу ТОВ «Юнісон Груп» за ЄДРПОУ, а сам факт відправлення є юридичним фактом пред`явлення вимоги в розумінні ч. 2 ст. 530 ЦК України. Покладення судом ризику недоставки пошти на позивача через помилковий номер телефону в накладній є безпідставним, оскільки неотримання листа стало наслідком недобросовісної поведінки самого відповідача, який всупереч Правилам надання послуг поштового зв`язку не забезпечив наявність абонентської скриньки за своєю адресою.
Крім того, АО «Пріус» вказує, що відповідач був фактично обізнаний із вимогою від 16.07.2025 не пізніше 26.08.2025, коли її копію було доставлено до його електронного кабінету в ЄСІТС у межах справи про банкрутство №908/2638/25, що спростовує висновки суду про відсутність прострочення до 2026 року. Позивач заявляє клопотання про долучення відповідних доказів з цієї справи про банкрутство, обґрунтовуючи поважність строку їх неподання до суду першої інстанції тим, що відповідач змінив свої заперечення щодо поштового дефекту лише під час дослідження доказів у засіданнях 02.06.2026 та 03.03.2026.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу ТОВ «Юнісон Груп» (на додаткове рішення від 19.06.2026)

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що додаткове рішення ухвалене з неправильним застосуванням ст.ст. 126, 129 ГПК України, без належної оцінки заперечень відповідача та без перевірки реальності, необхідності, розумності і співмірності заявлених витрат. Скаржник наголошує, що суд першої інстанції помилково ототожнив внутрішню домовленість між позивачем та його адвокатом (угоду про фіксований гонорар у розмірі 10% ціни позову) із безумовним обов`язком відповідача компенсувати всю заявлену суму, що суперечить правовим позиціям Великої Палати Верховного Суду (додаткова постанова від 20.05.2026 у справі №911/969/24) та Верховного Суду (додаткова постанова від 24.04.2024 у справі №910/5482/22).
Скаржник вказує, що фіксована форма гонорару не звільняє позивача від обов`язку довести співмірність витрат, а поданий Акт приймання-передачі від 08.06.2026 містить лише узагальнені формулювання і не деталізує конкретний обсяг виконаних робіт та витрачений час. Також скаржник вважає спрощеним висновок суду про співмірність витрат виключно на підставі їх відсоткового співвідношення з ціною позову (9,69%) та безпідставним визнання справи складною, оскільки спір стосувався стягнення грошових коштів, не вимагав експертиз чи аналізу складної документації, а правова позиція Позивача не змінювалася.
Крім того, апелянт зазначає, що суд помилково використав попередній орієнтовний розрахунок витрат відповідача (160 000 грн) як доказ співмірності витрат позивача, що порушує принцип змагальності та ст. 124 ГПК України. 
Також, на думку скаржника, суд не надав належної оцінки статусу позивача як адвокатського об`єднання, для якого залучення зовнішнього адвоката у справі щодо власної господарської діяльності вимагало особливого обґрунтування доцільності та розумності таких витрат.

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.06.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Віннікова С.В. (доповідач), судді Андрейчук Л.В., Висоцький А.М.
Ухвалою суду від 06.07.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 19.06.2026 у справі №908/270/26. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 12.08.2026. 
Ухвалою від 06.07.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.06.2026 у справі № 908/270/26 залишено без руху, надано апелянту 10 днів з дня отримання ухвали усунути вказані недоліки апеляційної скарги, а саме: сплатити судовий збір у сумі 31 260,60 грн на відповідні реквізити суду апеляційної інстанції, докази чого надати суду.
Через підсистему "Електронний суд" від скаржника 16.07.2026 надійшла заява про усунення недоліків, до якої долучено докази сплати судового збору.
Ухвалою від 20.07.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.06.2026 у справі № 908/270/26.Об`єднано скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" на додаткове рішення до спільного розгляду із скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" на рішення. Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 12.08.2026.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді Віннікова С.В. (доповідач), судді Андрейчук Л.В., Висоцький А.М
Ухвалою від 08.07.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Адвокатського об`єднання "Пріус" на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.06.2026 у справі № 908/270/26. Об`єднано скаргу Адвокатського об`єднання "Пріус" до спільного розгляду із скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп". Розгляд справи призначено у судовому засіданні на 12.08.2026.
У судовому засіданні 12.08.2026 було оголошено перерву у справі до 19.08.2026. 

У судове засідання 19.08.2026 з`явились представники позивача та відповідача. 

У судовому засіданні 19.08.2026 колегією суддів оголошено вступну та резолютивну частини постанови.

Встановлені судом обставини справи

Судом першої інстанції встановлено, що 01.05.2025 між Адвокатським об`єднанням "Пріус" (далі - Позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" (далі - Відповідач, Замовник) укладено Договір про надання правової допомоги (далі - Договір).
Відповідно до пункту 1.1. Договору, Адвокатське об`єднання зобов`язалося самостійно або шляхом залучення інших адвокатів, в порядку та на умовах, визначених цим Договором та Законом України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" надати Замовнику правову допомогу за його запитом у справі № 910/7682/22 за позовом ТОВ "Юнісон Груп" до Акціонерного товариства "Українська залізниця" (далі - АТ "Українська залізниця") про стягнення доходів за використання майна в розмірі 345 592 337,99 грн., а Замовник зобов`язався оплатити надані послуги.
Пунктом 2.1 Договору адвокатське об`єднання (далі - АО "Пріус") зобов`язувалося надавати Замовникові за його окремими письмовими або усними запитами правову допомогу протягом строку дії цього Договору, перелік видів якої визначено п. 2.2. Договору, зокрема:
Надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності;
Підготовка, складання та подання процесуальних документів;
Представництво інтересів Замовника у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного процесів;
Інші види адвокатської діяльності, не заборонені законом;
Здійснювати сплату обов`язкових платежів (судовий збір, тощо) на виконання цього Договору, які підлягають компенсації Замовником.
Пунктом 2.3 передбачено, що АО "Пріус" має право на оплату належним чином наданих Послуг та отримання від Замовника компенсації понесених витрат (судові витрати, тощо).
Також п. 2.4 визначає, що сторони узгодили право АО "Пріус" вчиняти від імені та/або в інтересах Замовника будь-які дії без обмеження повноважень, що виключає ймовірність настання відповідальності відповідно до ст. 400-1 Кримінального кодексу України. При виконанні цього Договору АО "Пріус" користується всіма правами наданими Замовнику, зокрема, чинними процесуальними кодексами, в тому числі правом підпису документів.
В свою чергу згідно п. 3.1 Договору Замовник (відповідач) зобов`язувався, в т.ч.:
3.1.1. Оплачувати Послуги АО "Пріус" в порядку та на умовах, встановлених цим Договором та додатковими угодами до нього;
3.1.2. Вчасно забезпечувати АО "Пріус" всім необхідним для виконання доручень Замовника. умов цього договору. потому числі документами в необхідній кількості екземплярів, тощо;
3.1.3. Своєчасно надавати АО "Пріус" виключно достовірну інформацію та/або достовірні документи, необхідні для виконання доручень Замовника, умов цього Договору;
3.1.5. Не вимагати виконання дій, що виходять за межі професійних прав і обов`язків;
3.1.6. Компенсувати Адвокатському об`єднанню понесені на виконання цього Договору витрати, у тому числі сплачений судовий збір.
3.2. Замовник має право:
3.2.1. Отримувати від Адвокатського об`єднання правову допомогу за цим Договором;
3.2.2. Отримувати від Адвокатського об`єднання юридичні консультації з питань наявності фактичних і правових підстав щодо виконання Договору, доручень Замовника, практики застосування відповідного законодавства, можливості та правових наслідків досягнення бажаного для Замовника результату;
3.2.3. Давати Адвокатському об`єднанню відповідні вказівки та пропозиції з приводу надання Послуг;
3.2.4. Перевіряти хід і якість Послуг, не втручаючись в діяльність Адвокатського об`єднання;
3.2.5. Інші права, передбачені цим Договором та законодавством України.
Розділом 4 Договору сторони обумовили ціну Договору і порядок її оплати.
4.1. Вартість Послуг за надання правової допомоги складає 5 620 000 (п`ять мільйонів шістсот двадцять) грн. 00 коп. (без ПДВ).
4.2. Плата за надання Послуг за цим Договором, здійснюється Замовником в 5-ти денний строк з дати отримання коштів з Акціонерного товариства "Українська залізниця" в рамках судового процесу про стягнення доходів за використання майна в розмірі 345 592 337,99.
4.3. Розрахунки за цим договором здійснюються у безготівковій формі в національній валюті України на поточний банківський рахунок Адвокатського об`єднання, вказаний у цьому Договорі, якщо інше не встановлено додатковими договорами/угодами до нього.
4.4. Усі додаткові витрати за цим Договором, окрім судового збору, узгоджуються сторонами письмово, шляхом підписання додаткової угоди до Договору".
5.1. Сторони несуть відповідальність за порушення умов цього Договору, визначену чинним законодавством України та Договором.
5.2. Порушенням Договору є невиконання Стороною повністю або частково, а також належне виконання своїх зобов`язань, їх порядку та умов, визначених Договором та додатковими договорами/угодами до нього.
5.3. Неналежним виконанням Стороною своїх зобов`язань за цим Договором є їх виконання з порушенням змісту зобов`язань та/або порядку та/або умов виконання (строку, способу, послідовності, тощо), визначених Договором та додатковими договорами/угодами до нього.
5.4. За порушення грошового зобов`язання Сторони несуть відповідальність, визначену чинним законодавством України, зокрема Цивільним кодексом України та цим Договором.
8.1. Цей Договір вважається укладеним і набирає чинності з моменту його підписання Сторонами та діє 2 роки.
8.4. Цей Договір може бути достроково припинений за взаємною згодою Сторін або за умов, передбачених законодавством.
9.4. Під час надання юридичних послуг за цим Договором Сторони домовилися обмінюватися даними, повідомленнями, підтвердженнями, копіями рахунків та актів та іншою інформацією по Договору з використанням наступних засобів зв`язку:
- АО "Пріус": телефон НОМЕР_1 , поштова адреса: 08324, Київська обл., 01103; м. Київ, вул. М. Драгомирова, буд. 20.
- ТОВ "Юнісон Груп": телефон: НОМЕР_2 , поштова адреса: 69071, Запорізька обл., и. Запоріжжя, вул. Чарівна, буд. 38.
Будь-яка інформація (повідомлення, підтвердження, інші дані), надіслана/отримана на зазначені в цьому пункті поштові адреси та/або електронні поштові скриньки, може бути використана Сторонами для цілей цього Договору (в тому силі як доказ), якщо її було надіслано/отримано відповідно до умов Договору та вимог чинного законодавства.
На виконання умов Договору, 06.05.2025 Позивач сплатив в інтересах та за дорученням Відповідача судовий збір за подання до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду касаційної скарги на постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 у справі № 910/7682/22 у сумі 1 736 700,00 грн.
Факт здійснення вказаного платежу підтверджується платіжною інструкцією №32 від 06.05.2025 на суму 1 736 700,00 грн. 
За твердженням АО "Пріус" підставою укладення цього Договору та здійснення вказаної оплати стало те, що ухвалою від 24.04.2025р. Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у справі № 910/7682/22 за позовом ТОВ "Юнісон Груп" до АТ "Українська залізниця" про стягнення доходів за використання майна в розмірі 345 592 337,99 грн., касаційну скаргу ТОВ "Юнісон Груп" залишено без руху та вказано на необхідність надати документ про сплату судового збору у розмірі 1 736 700,00 грн. На виконання цієї ухвали, як встановлено ухвалою Верховного Суду від 12.05.2025, ТОВ "Юнісон Груп" надало докази сплати вказаної суми, підтверджені платіжною інструкцією № 32 від 06.05.2025, які здійснило АО "Пріус", зазначивши про залучення цієї юридичної компанії для несення тягаря сплати збору.
Також факт сплати позивачем судового збору за відповідача у справі №910/7682/22 визнано і самим відповідачем, що підтверджується його власними письмовими заявами та поясненнями, наданими у справі № 910/7682/22. 
Так, відповідно до ухвали Верховного Суду від 12.05.2025 у справі №910/7682/22, якою ТОВ "Юнісон Груп" поновлено строк на касаційне оскарження та відкрито касаційне провадження, встановлено: "На виконання ухвали від 24.04.2025 скаржник (ТОВ "Юнісон Груп") надіслав до суду клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження та просив визнати поважними причини пропуску такого строку. До клопотання додано докази сплати судового збору в розмірі 1 736 700,00 грн. У клопотанні про поновлення строку на касаційне оскарження, скаржник зазначає, що у зв`язку з відсутністю коштів з січня по квітень 2025 року, товариство з обмеженою відповідальністю "Юнісон-Груп" не змогло здійснити оплату судового збору. Підприємство неодноразово зверталось за допомогою до інших представників бізнесу для отримання позики з оплати судового збору, але ніхто не зміг прийти на допомогу в цей тяжкий час. Лише в кінці квітня 2025 року підприємство знайшло Юридичну компанію, а саме Адвокатське об`єднання "Пріус" (код ЄДРПОУ 41161433), яка може покласти на себе тягар сплати судового збору та захисту інтересів товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон-Груп" в суді. В свою чергу скаржник зобов`язувався в майбутньому після розгляду справи погасити заборгованість перед Юридичною компанію за сплату судового збору та прийнятих на себе ризиків. Як зазначає скаржник, це єдиний вихід для товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон-Груп" для здійснення захисту своїх інтересів з метою розгляду касаційної скарги в суді".
В подальшому 17.07.2025 Позивач звернувся до Відповідача з письмовою Вимогою від 16.07.2025 № 160725/1, в якій відповідно до умов п. 3.1.6 Договору про надання правової допомоги від 01.05.2025р. вимагав компенсувати йому сплачений ним судовий збір у розмірі 1736700,00 грн. у справі № 910/7682/22 за позовом ТОВ "Юнісон Груп" до АТ "Українська залізниця". 
На підтвердження направлення цієї вимоги відповідачу позивач надав копії:
- опису вкладеного за № 0417600535410 про відправлення на імя ТОВ "Юнісон Груп", за адресою 69071, м. Запоріжжя, вул. Чарівна, 38 Вимоги № 160725/1 від 16.07.2025р. На вказаному документі міститься календарний штемпель прийняття до відправки від 17.07.2025, м. Київ;
- накладної № 0417600535410 про прийняття до пересилки 17.07.2025р. від ОСОБА_1 (тел. № НОМЕР_3 , м Київ) на адресу одержувача ТОВ "Юнісон ГУП", ДО ВІДДІЛЕННЯ, м. Запоріжжя, 69071 (тел. № 0939025845);
- фіскального чеку № 0417600535410 від 17.07.2025р., на суму 95,00 грн.;
- конверту УКРПОШТИ з фіскальним чеком за повернення відправлення від на суму 15,00 грн. від 07.08.2025р. , в якому рукописно зазначено телефону відправника ОСОБА_1 ( НОМЕР_1 ) та отримувача - ТОВ "Юнісон Груп" (НОМЕР_4), на обороті якого також міститься квитанція Укрпошти № 0417600535410 про повернення відправлення на ім`я ОСОБА_1 від 01.08.2025р. 
- роздруківку треку відстеження відправлення з сайту УКРПОШТИ в мережі Інтернет від 07.08.2025, з якого вбачається, що відправлення за № 0417600535410 було прийнято до відправлення відділенням 04176 у м. Києві 17.07.2025р., прибуло до відділення 69071, у м. Запоріжжі 018.07.2025р., та за закінченням встановленого терміну зберігання 01.08.2025р. було повернуто відправнику відділенням 69071 у м. Запоріжжі, а 04.08.2025р. прибуло до відділення відправника 04175 у м. Києві.
Відповідач стверджує, що вказану Вимогу позивача не отримував, відповіді на неї позивачу не направляв.
Матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем суми компенсації сплаченого позивачем судового збору у розмірі 1736700,00 грн.
В подальшому Позивач 26.08.2025 року звернувся до Господарського суду Запорізької області із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "Юнісон Груп" (справа № 908/2638/25).
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 07.10.2025 заявнику відмовлено у відкритті провадження у справі про банкрутство ТОВ "Юнісон Груп" з огляду на наявність між сторонами спору про право, який підлягає вирішенню у порядку позовного провадження. При цьому суд, зокрема, встановив та вказав наступне:
"АО "ПРІУС" звернулось до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство ТОВ "ЮНІСОН ГРУП", вказавши на наявність грошових вимог у сумі 1 760 924,00 грн. Заявник стверджує, що ця сума складається з витрат на сплату судового збору у справі № 910/7682/22 та витрат за подання заяви про банкрутство. В обгрунтування заяви заявник посилається на укладений між сторонами договір про надання правової допомоги від 01.05.2025. 
На підтвердження своїх посилань, звертаючись до суду про ініціювання процедури банкрутства ТОВ "ЮНІСОН ГРУП" було надано копії наступних документів: договір про надання правової допомоги від 01.05.2025; платіжну інструкцію № 32 від 06.05.2025 про сплату судового збору у справі № 910/7682/22; ухвалу ВС-КГС від 12.05.2025 у справі № 910/7682/22, роздруковану з ЄДРСР за посиланням: https://reyestr.court.gov.ua/Review/127249636; досудову вимогу за вих № 160725/1 від 16.07.2025; виписки по п/р АО "ПРІУС" за період з 01.05.2025 та дані інтернет-банкінгу заявника.
У свою чергу боржник заперечує щодо відкриття провадження у справі про банкрутство вказуючи про те, що тлумачення АО "ПРІУС" суперечить буквальному змісту п. 4.2 договору. Сторони не домовлялись про оплату незалежно від отримання коштів від "Укрзалізниці". Тому вимога про стягнення винагороди вже зараз є спірною і може бути розглянута лише у позовному порядку, а не в рамках банкрутства. 
З огляду на викладене вище, суд дійшов висновку про наявність в цій заяві спору про право, що є самостійною підставою для відмови у відкритті провадження у справі про банкрутство. Такий висновок суду є релевантним із позицією Палати Верховного суду, викладеній у постанові № 911/2043/20 від 22.09.2021."
В подальшому Позивач 04.02.2026р. звернувся до Господарського суду Запорізької області за захистом своїх порушених майнових прав з позовом у порядку загального позовного провадження, в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 1 792 302,62 грн. , в т.ч. суми основного боргу з компенсації сплаченого судового збору у розмірі 1 736 700,00 грн., інфляційні втрати у розмірі 27 910,58 грн., 3% річних - 27 692,04 грн., які розраховані за період прострочення з 25.07.2025 до 03.02.2026. 
За наслідками розгляду заяви Господарським судом Запорізької області прийнято оскаржуване рішення у даній справі. 

Щодо додаткового рішення, судом першої інстанції встановлено, що АО "Пріус" просить стягнути з відповідача 173 656,19 грн. витрат на професійну правничу допомогу, обґрунтовуючи свої вимоги умовами Договору про надання правничої допомоги від 03.03.2025, Додатковою угодою № 3 до нього, актом приймання-передачі наданих послуг від 08.06.2026, Ордером АІ № 1984296 від 26.08.2025, Свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю ДП № 5296 на ім`я Дикого Ю.О. від 17.12.2021. Вказує, що сторони Договору погодили гонорар у фіксованому розмірі, який становить 10 % від ціни позову, а тому фактичний час виконання адвокатом робіт не обчислюється, факт підготовки позовної заяви та інших процесуальних документів підтверджується матеріалами справи, як і участь представника у шести судових засіданнях. Сума до відшкодування розрахована та заявлена пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог, що склало 96,89 %.
З доданих позивачем до заяви від 08.06.2026 доказів вбачається, що відповідно до умов Договору про надання правничої допомоги від 03.03.2025 , укладеного між адвокатом Диким Юрієм Олеговичем (адвокат) АО "Пріус" (клієнт), адвокат усіма законними методами та способами зобов`язався надавати правову допомогу Клієнту у всіх справах, які пов`язані чи можуть бути пов`язані із захистом, відновленням порушених, оспорюваних, невизнаних прав та законних інтересів Клієнта, в тому числі, але не виключно: надавати Клієнту консультації з питань цивільного права; організовувати ведення претензійно-позовної роботи по матеріалах, що підготовлені Клієнтом; надавати Клієнту правову допомогу щодо захисту прав та інтересів останнього в судах, під час розгляду справ, тощо, а Клієнт зобов`язався сплатити гонорар (винагороду) за надану адвокатом правову допомогу в обсязі та на умовах, визначених Договором, а також додатками та додатковими угодами до нього (п.1.1).
Відповідно до пункту 3.1. Договору вартість надання правничої допомоги визначається в Додаткових угодах до цього Договору, які є невід`ємною частиною цього Договору.
На виконання п. 3.1 Договору сторонами укладено Додаткову угоду № 3 від 22.01.2026 до Договору, якою погоджено вартість правничої допомоги, а саме: вартість надання правничої допомоги, визначеної Договором, у суді першої інстанції визначається сторонами у розмірі, що становитиме 10 % ціни позову (1 792 302,62), та підлягатиме сплаті Клієнтом на користь Адвоката не пізніше 5-ти днів з дня набрання законної сили рішенням суду у цій справі.
Згідно Акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 08.06.2026 за Договором від 03.03.2025 його сторони засвідчили, що:
Адвокат надав Клієнту таку правничу допомогу: правовий аналіз первинної документації наданої клієнтом зі спірного питання; здійснення розрахунків інфляційних втрат та 3% річних за час невиконання (прострочення) грошового зобов`язання; підготовка та подання до суду в інтересах клієнта позову до ТОВ "Юнісон Груп" про стягнення заборгованості у загальному розмірі 1792302,62 грн.; правовий супровід справи та представництво інтересів у суді першої інстанції. 
Сторони визнають, що результати наданої правничої допомоги у справі клієнт досягнув обумовлений правовий результат у вигляді отримання рішення суду про стягнення з ТОВ "Юнісон Груп" 1 736 700,00 грн. (рішення у справі № 908/270/26 від 03.06.2026).
Сторони підписанням цього акту підтверджують, що відповідно до умов Договору від адвокатом надано клієнту правову допомогу, вартість якої складає 173656,19 грн., та яка підлягає сплаті адвокату не пізніше 5-ти днів з дня набрання законної сили рішенням суду у зазначеній справі. 
Будь-яких претензій щодо якості, своєчасності та повноти наданої правничої допомоги з Договором клієнт до адвоката не має. 
Також з матеріалів справи вбачається що адвокат Дикий Юрій Олегович здійснював представництво у цій справі інтересів АО "Пріус" на підставі Ордеру на надання правничої допомоги серії АІ № 1984296 від 26.08.2025, виданого на підставі Договору про надання правничої допомоги від 03.03.2025 у Господарському суді Запорізької області, а також свідоцтва на право зайняття адвокатською діяльністю серії ДП № 5296 від 17.12.2021, виданого Радою адвокатів Дніпропетровської області на підставі рішення № 156 від 14.12.2021. 
Перевіривши арифметичний розрахунок суми коштів на правничу допомогу, яка заявлена позивачем до стягнення з відповідача суд встановив, що частка задоволених на користь позивача позовних вимог становить 96,90 %, а тому пропорційна частка цих витрат становить: 179230,26*96,90%= 173 674,12 грн. Оскільки, заявлена позивачем до стягнення сума становить 173656,19 грн., то суд, з огляд на принцип диспозитивності господарського процесу, вважає її такою що підлягає стягненню з відповідача, а заява позивача про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу підлягає задоволенню.
Підсумовуючи викладене, суд зазначив, що надані позивачем докази в їх сукупності підтверджують наявність підстав для відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 173 656,19 грн. Зазначена сума є співмірною зі складністю справи, ціною позову та відповідає критеріям реальності й розумної необхідності. Оскільки обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про їх зменшення, а відповідач не надав доказів явної невідповідності заявленої суми фактично виконаному обсягу робіт, суд дійшов висновку про повне задоволення вимог у цій частині".
За наслідками розгляду заяви Господарським судом Запорізької області прийнято оскаржуване додаткове рішення у даній справі. 

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції

Відповідно до ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Апеляційний господарський суд, переглядаючи в апеляційному порядку оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог апеляційних скарг, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, дійшов висновку, що апеляційна скарга Адвокатського об`єднання "Пріус" на рішення та апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" на додаткове рішення підлягають частковому задоволенню, а апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" на рішення суду від 03.06.2026 залишенню без задоволення з наступних підстав.
Колегія суддів зазначає, що причиною звернення учасників справи з апеляційними скаргами стала незгода позивача з рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат та 3% річних, а також незгода відповідача з рішенням суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення основного боргу та з додатковим рішенням про розподіл витрат на професійну правничу допомогу.

Розглянувши апеляційні скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 11 ЦПК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, договори та інші правочини.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків ч. 1 ст. 626 ЦК України.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості ч. 1 ст. 627 ЦК України "свобода договору".
Договір є обов`язковим для виконання сторонами ч. 1 ст. 629 ЦК України. 
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку ч. 1 ст. 509 ЦК України.
Згідно з частиною першою статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно з положеннями частин першої, другої статті 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, крім випадків, установлених законом про банки і банківську діяльність. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" договір про надання правничої допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правничої допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правничої допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Щодо стягнення суми основного боргу у розмірі 1 736 700,00 грн, системний аналіз умов Договору від 01.05.2025 свідчить, що сторони чітко розмежували дві самостійні категорії зобов`язань:
- плата за надання послуг (гонорар) визначена у п. 4.1 (5 620 000,00 грн) та підлягає сплаті із застосуванням відкладальної умови (п. 4.2) - у п`ятиденний строк з дати фактичного отримання коштів від АТ «Українська залізниця»;
- компенсація фактичних витрат (судовий збір) передбачена п.п. 2.2, 2.3, 3.1.6 та п. 4.4 Договору. Пункт 3.1.6 імперативно встановлює обов`язок замовника компенсувати понесені на виконання цього Договору витрати, у тому числі сплачений судовий збір у розмірі 1 736 700,00 грн.
Відкладальна умова п. 4.2 стосується «Плати за надання Послуг» і не підлягає розширеному тлумаченню щодо компенсації фактично авансованих судових витрат. 
Судовий збір є обов`язковим публічно-правовим платежем, який позивач сплатив в інтересах і за відповідача.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується ухвалою Верховного Суду від 12.05.2025 у справі № 910/7682/22 (ч. 4 ст. 75 ГПК України), ТОВ «Юнісон Груп» подало платіжну інструкцію № 32 від 06.05.2025 про сплату судового збору АО «Пріус» до Верховного Суду, внаслідок чого скаржнику було поновлено строк на касаційне оскарження та відкрито касаційне провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 241 ЦК України правочин вважається схваленим особою, якщо вона вчинила дії, що свідчать про прийняття його до виконання. 
Як правомірно зазначив суд першої інстанції з посиланням на постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 02.04.2019 у справі № 904/2178/18, наступне схвалення робить правочин дійсним з моменту вчинення, а доказами схвалення є прийняття його виконання.
Крім того, заперечення відповідача проти обов`язку повернути кошти після того, як він особисто скористався платіжним документом і отримав прямий процесуальний результат, суперечить засадам добросовісності (ст.ст. 3, 13 ЦК України) та доктрині заборони суперечливої поведінки (venire contra factum proprium), аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Судом, зокрема у постанові від 30.11.2022 у справі № 925/2/22 та Рішенні Конституційного Суду України від 28.04.2021 № 2-р(II)/2021.
За таких обставин обов`язок ТОВ «Юнісон Груп» компенсувати 1 736 700,00 грн є дійсним, і рішення суду в частині стягнення основного боргу підлягає залишенню без змін.
Колегія суддів також відхиляє клопотання відповідача про виклик свідків ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки за приписами ч. 2 ст. 87 ГПК України показаннями свідків не можуть встановлюватися обставини, які відображаються у відповідних документах, а факт конклюдентного схвалення правочину встановлено письмовим доказом ухвалою Верховного Суду від 12.05.2025.

Щодо стягнення інфляційних втрат у розмірі 27 910,58 грн та 3% річних у розмірі 27 692,04 грн.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги Адвокатського об`єднання «Пріус» у цій частині, колегія суддів виходить із того, що правильність визначення періоду прострочення виконання грошового зобов`язання безпосередньо залежить від встановлення моменту виникнення у відповідача обов`язку повернути суму сплаченого за нього судового збору.
За змістом частини другої статті 530 Цивільного кодексу України, якщо строк виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час, а боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги.
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. 
Щодо належності пред`явлення досудової вимоги від 16.07.2025, колегія суддів зазначає наступне.
Матеріалами справи встановлено, що згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (ЄДРПОУ) офіційною юридичною адресою ТОВ «Юнісон Груп» є: 69071, Запорізька обл., м. Запоріжжя, вул. Чарівна, буд. 38.
17.07.2025 позивач направив письмову вимогу вих. № 160725/1 від 16.07.2025 цінним листом з описом вкладення (накладна АТ "Укрпошта" № 0417600535410) саме на цю офіційну юридичну адресу відповідача. Зазначений лист було повернуто оператором поштового зв`язку 01.08.2025 у зв`язку із "закінченням встановленого терміну зберігання".
Аргументи представника відповідача та висновки суду першої інстанції про те, що у поштових відправленнях позивач зазначив неправильний номер телефону, є юридично необґрунтованими та не впливають на належність направлення кореспонденції.
Колегія суддів наголошує, що чинне законодавство не пов`язує чинність пред`явлення вимоги за ч. 2 ст. 530 ЦК України із зазначенням номера телефону в поштовій накладній. Вказаний лист було направлено позивачем за офіційною адресою місцезнаходження відповідача, яка міститься у ЄДР, а відтак, неотримання відповідачем поштового відправлення за вказаною адресою є свідомим діянням (бездіяльністю) самого відповідача, тому всі несприятливі наслідки такого неотримання покладаються на нього самого.
Основним обов`язком оператора поштового зв`язку за Правилами надання послуг поштового зв`язку (Постанова КМУ від 05.03.2009 № 270) є доставка паперового повідомлення до абонентської поштової скриньки за юридичною адресою адресата. 
Незабезпечення відповідачем наявності такої скриньки за своєю офіційною адресою є порушенням п. 76 Правил № 270 і не може бути підставою для звільнення боржника від відповідальності.
Відтак, у разі повернення поштового відправлення з відміткою "за закінченням терміну зберігання", датою пред`явлення вимоги є дата фіксації поштовою установою невручення відправлення 01.08.2025.
Крім того, колегія суддів задовольняє клопотання АО «Пріус» у порядку частини третьої статті 269 ГПК України та долучає до матеріалів справи докази зі справи про банкрутство № 908/2638/25, якими підтверджується, що вимога від 16.07.2025 була додатково доставлена до електронного кабінету відповідача в системі «Електронний суд» 26.08.2025.
Виходячи з викладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що позивач у належний спосіб пред`явив вимогу про повернення коштів, а відповідач мав повернути позивачу грошові кошти у сумі 1 736 700,00 грн не пізніше 08.08.2025 (семиденний строк з моменту повернення поштового відправлення 01.08.2025). 
Відповідно, строк обрахування інфляційних нарахувань та 3 % річних починається з 09.08.2025 (наступний день після закінчення встановленого законом семиденного строку).
Встановивши факт належного пред`явлення вимоги та виникнення прострочення з 09.08.2025, суд першої інстанції помилково відмовив у застосуванні приписів частини другої статті 625 Цивільного кодексу України. 
Доводи відповідача про неправильне визначення початку перебігу строку колегія суддів відхиляє як безпідставні.
Перевіряючи здійснений позивачем розрахунок інфляційних втрат та 3% річних, колегія суддів зазначає наступне:
Здійснюючи перевірку розрахунку нарахованих сум за встановлений судом період прострочення, колегія суддів зазначає наступне.
Щодо інфляційних втрат, оскільки прострочення виконання зобов`язання настало у серпні 2025 року (09.08.2025), за загальними правилами обчислення індексу інфляції серпень 2025 року підлягає врахуванню в повному обсязі. 
Відтак, заявлений позивачем період нарахування інфляційних втрат з серпня по грудень 2025 року є обґрунтованим, а сума інфляційних втрат у розмірі 27 910,58 грн підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.
Щодо 3% річних, здійснивши перерахунок 3% річних за встановлений судом період прострочення з 09.08.2025 по 03.02.2026, колегія суддів встановила, що належна до стягнення сума становить 25 558,62 грн. 
В іншій частині вимоги про стягнення 3% річних у розмірі 2 133,42 грн слід відмовити у зв`язку з неправильним визначенням позивачем початкової дати прострочення (з 25.07.2025 замість 09.08.2025).
За таких обставин апеляційна скарга АО «Пріус» підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та 3% річних скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог на загальну суму 53 469,20 грн (27 910,58 грн інфляційних втрат + 25 558,62 грн 3% річних).

Розглядаючи апеляційну скаргу ТОВ «Юнісон Груп» на додаткове рішення від 19.06.2026, колегія суддів зазначає наступне.
Оцінюючи подані позивачем докази на підтвердження витрат на правничу допомогу у розмірі 173 656,19 грн у суді першої інстанції, суд першої інстанції виходив з того, що АО «Пріус» довело укладення Договору від 03.03.2025 на надання правничої допомоги адвокатом Диким Ю.О., Додаткової угоди № 3 від 22.01.2026, а також підписання Акта приймання-передачі від 08.06.2026 про надання послуг.
Стягуючи заявлену суму повністю, місцевий господарський суд зазначив, що вартість правомірних послуг визначена у фіксованому розмірі (10 % ціни позову), а тому адвокат мав право не обчислювати фактичний час; перелік послуг охоплює підготовку позовної заяви та участь у 6 судових засіданнях (з посиланням на постанови Верховного Суду від 07.09.2020 у справі № 910/4201/19 та від 25.05.2021 у справі № 910/7586/19); витрати підлягають розподілу незалежно від фактичної сплати (постанови ВП ВС від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, ВС від 19.08.2020 у справі № 910/6029/17), а сума 173 656,19 грн є співмірною, оскільки становить 9,69% від ціни позову та співвідноситься з орієнтовним розрахунком витрат самого відповідача у сумі 160 000,00 грн.
Колегія суддів вважає зазначені висновки суду першої інстанції помилковими.
Відповідно до частин першої - третьої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 
За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Згідно з частиною четвертою статті 126 Господарського процесуального кодексу України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 
Розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у звязку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом пяти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (частина восьма статті 129 Господарського процесуального кодексу України). 
Аналізуючи заявлену позивачем до стягнення суму витрат на професійну правничу допомогу у контексті зазначених правових критеріїв, колегія суддів приймає до уваги також статтю 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", згідно з якою гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Аналіз статті 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" свідчить про те, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру або погодинної оплати. Визначаючи розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації гонорару адвоката іншою стороною, суди мають виходити зі встановленого у самому договорі розміру та/або порядку обчислення таких витрат.
Водночас колегія суддів наголошує, що не є обовязковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. 
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (подібний висновок викладений у пункті 5.44 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі № 904/4507/18, додаткових постановах ВП ВС від 07.07.2021 у справі № 910/12876/19 та від 20.05.2026 у справі № 911/969/24).
Домовленості про сплату гонорару (у тому числі фіксованого у розмірі 10% ціни позову) є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, у межах правовідносин між якими і може розглядатися питання щодо обов`язковості такого зобов`язання. Натомість покладення таких витрат на іншу сторону спору вимагає обов`язкової оцінки судом критеріїв їх дійсності, обґрунтованості, розумності, необхідності та співмірності.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У визначенні розумно необхідного розміру сум, які підлягають сплаті за послуги адвоката, можуть братися до уваги, зокрема, але не виключно: час, який міг би витратити на підготовку матеріалів кваліфікований фахівець; вартість оплати відповідних послуг адвокатів, яка склалася в країні або в регіоні; тривалість розгляду і складність справи тощо. Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені не тільки з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою та необхідною.
Оцінюючи суму судових витрат позивача на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції за критеріями розумності, необхідності, неминучості та співмірності, колегія суддів вважає безпідставними висновки місцевого суду про співмірність витрат у розмірі 173 656,19 грн з наступних підстав.
Як встановлено судом, предметом даного спору є стягнення грошових коштів (заборгованості з компенсації судового збору, інфляційних втрат та 3% річних). 
Дана справа не мала виняткової правової чи фактичної складності, не вимагала проведення судових експертиз, залучення фахівців або аналізу значного масиву складних технічних чи первинних документів.
При цьому колегія суддів враховує, що позивачем у справі є Адвокатське об`єднання «Пріус», тобто професійний суб`єкт ринку надання правничих послуг. Попри наявне право залучати зовнішніх представників (ст. 59 Конституції України, ст. 16 ГПК України), заявлення до компенсації за рахунок іншої сторони майже 174 тис. грн у справі щодо власної господарської діяльності об`єднання вимагало від заявника особливо переконливого обґрунтування реальності та об`єктивної необхідності таких витрат у заявленому розмірі.
Поданий позивачем Акт приймання-передачі від 08.06.2026 містить узагальнений перелік наданих послуг (правовий аналіз, проведення розрахунків, підготовка позову, супровід справи) без деталізації часу та вартості окремих процесуальних дій. За правовою позицією Верховного Суду, наведеною у справах № 756/2114/17 та № 911/3386/17, підготовка справи в суді не вимагає великого обсягу юридичної й технічної роботи в разі незмінності правової позиції сторони, з огляду на що не підтверджується наявність об`єктивної необхідності для адвоката вивчати додаткові джерела права. Матеріали справи свідчать, що позивач не подавав відповіді на відзив, а його правова позиція була повністю сформована у позовній заяві.
Визначення судом першої інстанції співмірності витрат позивача через посилання на попередній орієнтовний розрахунок витрат відповідача (160 000 грн) є помилковим, оскільки попередній розрахунок у розумінні статті 124 ГПК України має суто процесуальний, орієнтовний характер, не є доказом фактичного понесення витрат і не може використовуватися як підстава для обґрунтування співмірності витрат протилежної сторони.
Проаналізувавши наведені у заяві позивача про ухвалення додаткового рішення обставини, надані заявником докази в їх сукупності, а також заперечення відповідача від 09.06.2026, враховуючи загальні засади цивільного та господарського судочинства щодо справедливості, добросовісності та розумності, принципу співмірності та реальності судових витрат, колегія суддів вважає, що заявлені позивачем до стягнення витрати на правничу допомогу у розмірі 173 656,19 грн є явно завищеними, непропорційними та виходять за розумні межі вартості цих послуг для даної категорії справ.
Отже, оцінюючи обсяг наданої адвокатом під час розгляду справи у суді першої інстанції правничої допомоги та її вартість, з урахуванням законодавчих критеріїв визначення витрат при їх розподілі (ч. 4 ст. 126, ч. 5 ст. 129 ГПК України), а також зважаючи на критерій розумного розміру, що застосовується Європейським судом з прав людини, суд приходить до висновку, що вартість наданої професійної правничої допомоги у цій справі не може бути покладена на відповідача повністю. Ураховуючи всі аспекти і складність цієї справи, предмет спору, сукупний час, необхідний кваліфікованому фахівцю для підготовки позовної заяви та участь у судових засіданнях, обґрунтованим, розумним та співмірним розміром витрат Позивача на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції є сума 30 000,00 грн.
Разом з тим, колегія суддів наголошує, що за приписами частини четвертої статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З огляду на наслідки апеляційного перегляду рішення суду першої інстанції, позовні вимоги АО «Пріус» підлягають частковому задоволенню на загальну суму 1 790 169,20 грн (1 736 700,00 грн основного боргу + 27 910,58 грн інфляційних втрат + 25 558,62 грн 3% річних), що становить 99,88% від загальної ціни позову (1 792 302,62 грн).
За таких обставин, застосовуючи принцип пропорційності розподілу судових витрат (ч. 4 ст. 129 ГПК України), відшкодуванню за рахунок відповідача підлягають витрати на професійну правничу допомогу пропорційно частці задоволених вимог у розмірі 29 964,00 грн (30 000,00 *99,88%). В іншій частині заявлених витрат слід відмовити.
У зв`язку з цим апеляційна скарга ТОВ «Юнісон Груп» на додаткове рішення підлягає частковому задоволенню, а додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 19.06.2026 у справі № 908/270/26 зміні шляхом зменшення суми витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з ТОВ «Юнісон Груп» на користь АО «Пріус», до 29 964,00 грн. В іншій частині заяви АО «Пріус» про ухвалення додаткового рішення слід відмовити.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги

У справі «Руїз Торіха проти Іспанії» ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобовязує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006).
Зокрема, ЄСПЛ у своєу рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобовязує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обовязку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. 
У даній справі Центральний апеляційний господарський суд дійшов висновку, що учасникам справи було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Надавши оцінку доводам апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги Адвокатського об`єднання "Пріус", залишення без задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" на рішення від 03.06.2026, а також часткового задоволення апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" на додаткове рішення від 19.06.2026.
Суд першої інстанції помилково встановив відсутність прострочення відповідача на час звернення з позовом та безпідставно відмовив у застосуванні приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрат та 3% річних за належно пред`явленою вимогою від 16.07.2025. Також місцевий господарський суд, задовольняючи заяву про розподіл судових витрат у повному обсязі, не повною мірою взяв до уваги заперечення відповідача щодо співвідношення заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу з критеріями реальності, співмірності та розумної необхідності, визначеними частиною четвертою статті 126 ГПК України.
З урахуванням наведеного, рішення Господарського суду Запорізької області від 03.06.2026 у справі № 908/270/26 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат та 3% річних підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, а в іншій частині залишенню без змін.
Додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 19.06.2026 у справі № 908/270/26 підлягає зміні шляхом зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають стягненню з ТОВ "Юнісон Груп" на користь АО "Пріус", до 29 964,00 грн.

Судові витрати

Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при поданні позову сплачено судовий збір у розмірі 21 507,63 грн, за результатами апеляційного перегляду позовні вимоги задоволено на 99,88%, отже, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції в розмірі 21 481,82 грн (21 507,63*99,88%).
За подання апеляційної скарги на рішення суду від 03.06.2026 АО «Пріус» сплатило судовий збір у розмірі 3 993,60 грн. 
За наслідками апеляційного перегляду апеляційну скаргу АО «Пріус» задоволено частково, вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних задоволено на загальну суму 53 469,20 грн із заявлених 55 602,62 грн, що становить 96,16% від предмета апеляційного оскарження за цією скаргою. 
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 129 ГПК України з ТОВ «Юнісон Груп» на користь АО «Пріус» підлягає стягненню судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції в розмірі 3 840,25 грн (3 993,60 грн * 96,16%).
За подання апеляційної скарги на рішення від 03.06.2026 ТОВ «Юнісон Груп» сплачено судовий збір у розмірі 31 260,60 грн. Оскільки апеляційну скаргу відповідача в цій частині залишено без задоволення, судовий збір за її подання в порядку ст. 129 ГПК України покладається на ТОВ «Юнісон Груп».
Щодо апеляційної скарги на додаткове рішення від 19.06.2026, колегія суддів зазначає, що за подання апеляційної скарги на додаткове судове рішення відповідачем судовий збір не сплачувався, тому не підлягає розподілу.

Керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Адвокатського об`єднання "Пріус" на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.06.2026 у справі № 908/270/26 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" на рішення Господарського суду Запорізької області від 03.06.2026 у справі № 908/270/26 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" на додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 19.06.2026 у справі № 908/270/26 задовольнити частково.

Рішення Господарського суду Запорізької області від 03.06.2026 у справі № 908/270/26 в частині відмови у задоволенні позову про стягнення інфляційних втрат та 3% річних скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.
Викласти резолютивну частину рішення, в наступній редакції: 
«Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" (вул.Чарівна, буд. 38, м. Запоріжжя, 69071; код ЄДРПОУ 37545528) на користь Адвокатського об`єднання "Пріус" (вул. М. Драгомирова, буд. 20, м. Київ, 01103; код ЄДРПОУ 41161433) 1 736 700,00 грн (один мільйон сімсот тридцять шість тисяч сімсот грн 00к.), 27 910,58 грн (двадцять сім тисяч дев`ятсот десять грн 58 к.) інфляційних втрат та 25 558,62 грн (двадцять п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят вісім грн 62к.) 3% річних, 21 481,82 грн (двадцять одну тисячу чотириста вісімдесят одну грн 82 к.) витрати зі сплати судового збору.
В іншій частині позовних вимог про стягнення 3% річних у розмірі 2 133,42 грн відмовити.» 
В іншій частині рішення Господарського суду Запорізької області від 03.06.2026 у справі № 908/270/26 залишити без змін.

Додаткове рішення Господарського суду Запорізької області від 19.06.2026 у справі № 908/270/26 змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:
«Заяву Адвокатського об`єднання "Пріус" про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат на професійну правничу допомогу задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" (вул.Чарівна, буд. 38, м. Запоріжжя, 69071; код ЄДРПОУ 37545528) на користь Адвокатського об`єднання "Пріус" (вул. М. Драгомирова, буд. 20, м. Київ, 01103; код ЄДРПОУ 41161433) 29 964,00 грн (двадцять дев`ять тисяч дев`ятсот шістдесят чотири грн 00к.) витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.
В іншій частині заяви Адвокатського об`єднання "Пріус" відмовити.»

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юнісон Груп" (вул. Чарівна, буд. 38, м. Запоріжжя, 69071; код ЄДРПОУ 37545528) на користь Адвокатського об`єднання "Пріус" (вул. М. Драгомирова, буд. 20, м. Київ, 01103; код ЄДРПОУ 41161433) 3 840,25 грн (три тисячі вісімсот сорок грн 25к.) судовий збір за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.
Решту витрат по оплаті судового збору в апеляційній інстанції покласти на Адвокатське об`єднання "Пріус".

Судовий збір сплачений Товариством з обмеженою відповідальністю «Юнісон Груп» за подання апеляційної скарги на рішення від 03.06.2026, покласти на скаржника.

Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду Запорізької області.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України.
Повна постанова складена та підписана 24.08.2026.

Головуючий суддя С.В. Вінніков

Суддя Л.В. Андрейчук 

Суддя А.М. Висоцький