ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 липня 2026 року 
м. Київ
справа № 560/21898/25
адміністративне провадження № К/990/21448/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
Судді-доповідача - Желтобрюх І.Л., 
суддів: Білоуса О.В., Блажівської Н.Є.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року (суддя: Ковальчук О.К.) та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року (судді: Курко О. П., Боровицький О.А., Ватаманюк Р.В.) в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької митниці про визнання протиправним та скасування рішення, -

установив:
ОСОБА_1 (далі - позивачка) звернулася до суду з адміністративним позовом до Хмельницької митниці (далі - Митниця, відповідач), в якому просила визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів від 15.12.2025 року UA400000/2025/0000322/2.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року, залишеним без змін постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року, у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, позивачка звернулася із касаційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалені судами рішення як такі, що прийняті із порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. 
Підставою касаційного оскарження судових рішень у цій справі скаржником зазначено неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права у випадках, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі за текстом - КАС України).
В аспекті заявленої підстави касаційного оскарження, передбаченої пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України, позивачка звертає увагу на застосування судами норм права без урахування наступних висновків, висловлених Верховним Судом у постановах: від 05 травня 2022 року у справі №2040/6019/18, від 07 травня 2020 року у справі №1.380.2019.001625, від 27 березня 2020 року у справі № 540/2605/18, від 07 лютого 2023 року у справі № 804/5961/16, від 20 березня 2020 року у справі № 480/4423/18, від 25 червня 2020 року у справі № 826/3096/16, від 16 липня 2020 року у справі № 815/6833/17, від 02 липня 2020 року у справі № 804/2061/17, від 11 лютого 2026 року у справі № 560/2740/25, від 10 червня 2021 року у справі №815/6854/17, від 14 липня 2020 року у справі №809/1734/16, від 21 жовтня 2021 року у справі №420/4820/19, від 12 лютого 2026 року у справі №460/5068/24, від 29 липня 2020 року у справі №420/1709/19, від 06 травня 2020 року у справі №140/1713/19, від 04 листопада 2021 року у справі №120/2634/19-а, від 17 квітня 2018 року у справі №815/329/17, від 14 квітня 2021 року у справі №820/4849/16, від 21 квітня 2021 року у справі №809/1838/15, від 13 жовтня 2021 року у справі №804/15600/15, від 23 жовтня 2021 року у справі №815/4821/16, від 21 лютого 2018 року у справі №820/17417/14 та від 04 вересня 2018 року у справі №818/1186/17.
Так, позивачка стверджує, що суди попередніх інстанцій не надали належної правової оцінки тій обставині, що при декларуванні товару нею було надано вичерпний пакет документів, передбачених частиною другою статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України), включаючи контракт, рахунок-фактуру (інвойс) та банківські платіжні документи, які в сукупності однозначно підтверджують фактично сплачену ціну у розмірі 28 402,20 доларів США. В оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості не визначено, яких саме обов`язкових відомостей, необхідних для підтвердження числових значень складових вартості, не надав декларант, що свідчить про безпідставність відмови митного органу у застосуванні пріоритетного методу за ціною договору.
Також, позивачка наголошує, що витребування додаткових документів згідно з частиною третьою статті 53 МК України можливе лише у разі наявності розбіжностей, які мають безпосередній вплив на правильність визначення митної вартості. У даній справі митний орган послався на формальні невідповідності в необов`язкових документах, зокрема, в митній декларації країни відправлення та транспортній заявці, які не є обов`язковими для митного оформлення згідно з чинним законодавством та практикою Верховного Суду. Позивачка стверджує, що відповідачем не надано жодних доказів на спростування достовірності поданих банківських платіжних документів, а саме по собі зазначення у рішенні про наявність у базах митниці інформації про вищий рівень вартості подібних товарів не може бути підставою для відмови у прийнятті заявленої ціни контракту. Відсутність у митного органу доказів того, що виявлені технічні розбіжності (як-от дати виписки інвойсу чи транспортної накладної) дійсно впливають на числове значення вартості, свідчить про відсутність фактичних підстав для коригування. Таким чином, оскільки заявлена митна вартість підтверджена об`єктивними даними, що піддаються обчисленню, коригування є необґрунтованим, у зв`язку з чим позивач просить позовні вимоги задовольнити повністю.
У відзиві на касаційну скаргу відповідач просить залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін, оскільки вважає доводи позивачки безпідставними, а оскаржувані рішення - ухваленими із дотриманням норм матеріального та процесуального права. Відповідач акцентує увагу на тому, що подані позивачкою документи містили суттєві розбіжності, які не було спростовано під час процедури консультацій, що не дозволило митному органу визнати заявлену вартість за основним методом. Митниця також стверджує, що суди першої та апеляційної інстанцій надали належну правову оцінку всім обставинам справи на підставі тих документів, які були в розпорядженні митного органу на момент оформлення, а доводи касаційної скарги фактично зводяться до намагання переоцінити докази, що виходить за межі повноважень суду касаційної інстанції.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 27.11.2023. Основний вид господарської діяльності - оптова торгівля текстильними товарами.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 зареєстрована у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань з 27 листопада 2023 року, здійснює господарську діяльність у сфері оптової торгівлі текстильними товарами. У межах своєї підприємницької діяльності 15 жовтня 2024 року позивачка уклала зовнішньоекономічний контракт № 6 із китайською фірмою GAOMI ХINGFU LABOR PROTECTION PRODUCTS CO., LTD, згідно з умовами якого продавець зобов`язався поставити, а покупець - прийняти та оплатити товар. Загальна ціна товару, згідно з узгодженими рахунками-фактурами та додатковими угодами до контракту, склала 28 402,20 доларів США.
На виконання умов вказаного контракту в Україну було ввезено партію товару - трикотажні рукавиці із синтетичних волокон з каучуковим покриттям, для митного оформлення яких 15 грудня 2025 року було подано митну декларацію № 25UA400040029366U1. У цій декларації позивачка визначила митну вартість товару за основним методом (за ціною договору) у розмірі 31 042,41 долара США (графа 45 МД), виходячи з фактурної ціни товару в 28 402,20 долара США (графа 42 МД). 
На підтвердження заявлених відомостей позивачка надала митному органу: пакувальний лист від 26.10.2025, рахунок-проформу (Proforma invoice) від 25.08.2025 року XFUK250825B, рахунок-фактуру (iнвойс) (Commercial invoice) від 26.10.2025 року 20251026, коносамент (Bill of lading) від 17.10.2025 року SZYH25100635А, автотранспортну накладну (Road consignment note) від 11.12.2025 року №9407, банківський платіжний документ, що стосується товару від 28.08.2025 року на суму 11829,78 долара США, банківський платіжний документ, що стосується товару від 07.11.2025 року на суму 16572,42 долара США, рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги від 12.12.2025 року 10250, документ, що підтверджує вартість перевезення товару від 12.12.2025 року OW012853, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) (додаткова угода № 1) від 07.01.2025 року, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) (додаткова угода № 2) від 25.08.2025 року, зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу від 15.10.2024 року № 6, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів, договір від 02.09.2025 року №02092025К2 про перевезення, електронний сертифікат про непреференційне походження товару від 06.11.2025 року С255567440640031, факт видачі та/або зміст якого митний орган може перевірити на вебсайті компетентного органу (організації), що видав сертифікат, копію митної декларації країни відправлення від 14.10.2025 року 431020250000249949.
Попри надані документи, 15 грудня 2025 року митний орган висловив сумнів у заявленій вартості та витребував додаткові матеріали, зокрема: банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного товару; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Того ж дня декларантка офіційним листом повідомила Митницю, що для підтвердження митної вартості нею були надані всі основні документи, що відповідають вимогам закону, а надати будь-які інші додаткові документи немає змоги. 
За результатами опрацювання поданих документів митний орган 15 грудня 2025 року надіслав позивачці картку відмови у прийнятті декларації № UA400040/2025/000838 та прийняв рішення про коригування митної вартості № UA400000/2025/000322/2, здійснивши її перерахунок у бік збільшення із застосуванням резервного методу. Свою позицію відповідач обґрунтував сукупністю чинників, які, на його переконання, свідчили про недостовірність заявлених відомостей, а саме:
заявлений декларантом рівень митної вартості товару (3,32 дол.США/кг), не відповідає рівню митної вартості подібних товарів (4,42 дол. США/кг) митне оформлення яких здійснено раніше; в попередні періоди рівень митної вартості ідентичних/подібних товарів коригувався декларантом самостійно;
відправник товару, зазначений в поданій копії митної декларації країни відправлення, відрізняється від відправника, заявленого до митного оформлення та зазначеного в інших поданих документах;
порт відправлення в копії декларації країни відправлення вказаний ГАОЧАН (Gaogang) № 370201, а в поданих до митного оформлення в документах - Qingdao, орієнтовна відстань між ними 1100-1400 морських миль, що становить 2000-2600 км;
до митного оформлення не надана передбачена договором транспортного експедирування заявка на перевезення;
особа, яка надає інформацію про вартість перевезення, не відповідає особі, яка здійснює перевезення, що свідчить про наявність експедиційної винагороди експедитора, яка, хоча і передбачена рахунком на оплату, але не включена до складових митної вартості товарів;
витрати на транспортування до митного кордону України нижчі, ніж витрати на транспортування після ввезення, що ставить під сумнів достовірність включення складових митної вартості товарів, таких як транспортування, оскільки відповідно до довідки про транспортно-експедиційні витрати, вартість перевезення вантажу за 1 км до кордону України нижча ніж вартість після кордону (тариф на перевезення до кордону складає 54 грн/км, після кордону України - 63 грн/км);
згідно з офіційними даними сайту митних органів Китайської Народної Республіки за даним кодом Гармонізованої системи опису та кодування товарів 6116108000 вартість даного товару, експорт якого здійснювався у жовтні 2025 року, вища, ніж заявлена до митного оформлення, і становить 4,16 дол.США/кг;
термін доставки в рахунку проформі вказано - 30.09.2025 року, що не відповідає фактичній даті поставки;
згідно з митною декларацією країни відправлення та коносаментом, відвантаження та відправка товару здійснювалась раніше - 17.10.2025 року, ніж виписаний рахунок-фактура - 25.10.2025 року;
встановлені розбіжності в номерах договорів того, що зазначений в копії МД країни відправлення та у поданому до митного оформлення;
до митного оформлення не подані документи щодо обов`язкових послуг в порту Гданськ: НРР, локальні витрати в порту Гданськ, щодо обов`язкової послуги лінії MSC із оформлення дозволу на повернення контейнеру, оформлення Т1, відповідно, ці витрати не включені до митної вартості;
у довідці про транспортні витрати вказані витрати, пов`язані з організацією обробки вантажу.
Обґрунтовуючи застосування резервного методу та розрахунок нової ціни товару Хмельницька митниця визначила джерелом числового значення митної вартості відомості з митної декларації від 26 травня 2025 року № 25UA807200007475U0. Згідно з цим документом раніше було здійснено митне оформлення подібних товарів в асортименті, а саме: робочих трикотажних рукавиць із нітриловим покриттям загальною вагою 335 кг, за рівнем митної вартості 4,42 долара США/кг. Вибір саме цього джерела відповідач пояснив тим, що зазначені товари імпортувалися від того ж самого відправника та на аналогічних умовах поставки - FOB NINGBO, що, на переконання митного органу, свідчило про порівнянність комерційних умов та об`єктивність обраного числового значення.
Вважаючи таке рішення митного органу про коригування митної вартості від 15 грудня 2025 року №UA400000/2025/000322/2 протиправним, а висновки про недостовірність поданих нею документів - необґрунтованими, позивачка звернулася до суду з цим позовом. 
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що повідомлення декларанта про неможливість надання додаткових документів на запит митного органу свідчить про те, що обґрунтований сумнів митниці щодо правильності визначення митної вартості не був усунутий, що виключає можливість визнання заявленої вартості за основним методом. До того ж суд зазначив, що подані до оформлення документи містили суттєві хронологічні та логістичні розбіжності, зокрема, щодо виписки інвойсу пізніше дати фактичного відвантаження товару та невідповідності задекларованих портів відправлення. Також судом враховано відсутність документального підтвердження усіх складових транспортних витрат, що зумовлено ненаданням передбаченої контрактом заявки на перевезення та розбіжностями між особою, яка надала довідку про витрати, і фактичним перевізником. Як наслідок, суд дійшов висновку, що коригування митної вартості здійснене митницею відповідно до вимог статей 52-64 МК України, а оскаржуване рішення є законним та обґрунтованим.
Перевіряючи в межах доводів касаційної скарги правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених ними фактичних обставин справи, колегія суддів КАС ВС виходить з наступного. 
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини другої статті 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.
Частиною другою статті 53 МК України визначено, що перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів: декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
За приписами частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи (за переліком).
За приписами частини першої статті 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Відповідно до статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції). Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
За приписами частини другої статті 58 МК України метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Відповідно до частин першої, другої статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) органами доходів і зборів митних вартостях.
Аналіз наведених вище положень МК України дозволяє дійти висновку про те, що підставою для прийняття митницею рішення про коригування митної вартості товару, серед іншого, може слугувати: заявлення неповних та/або недостовірних відомостей про митну вартість товарів, у тому числі неправильне визначення митної вартості товарів, неправильне проведення декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другої-четвертої статті 53 МК України; відсутність у поданих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів тощо. При цьому, у разі наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, митний орган може витребувати додаткові документи.
Як з`ясовано судами попередніх інстанцій та зазначалося вище, враховуючи, що надані декларантом документи, на думку митного органу, не містили усіх відомостей щодо ціни товару, яка була фактично сплачена або підлягала сплаті за цей товар, позивачці було направлено відповідне повідомлення про необхідність подання додаткових документів для підтвердження заявленої митної вартості товару, однак така вимога посадових осіб контролюючого органу не була нею виконана.
Оцінюючи документи, надані позивачкою на підтвердження заявленої митної вартості товарів за зовнішньоекономічним договором від 15.10.2024 № 6, суди зауважили, що такі документи не давали відповідачу можливості зробити висновок про підтвердження заявленої митної вартості товару, а, відтак, відповідач правомірно відмовив у митному оформленні (випуску) товарів та скоригував митну вартість товару.
Наведений вище висновок судів попередніх інстанцій обґрунтовано тим, що подані декларантом документи містять розбіжності та не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів чи відомостей щодо ціни, яка була сплачена за цей товар, а саме: наявні розбіжності в умовах оплати, які не підтверджені документально, відсутнє документальне підтвердження усіх складових транспортних витрат; відсутнє документальне підтвердження усіх складових витрат, понесених покупцем до моменту перетину митного кордону України, тощо.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 15 грудня 2025 року позивачкою до митного органу була подана митна декларація № 25UA400040029366U1, за якою до оформлення заявлявся імпортований товар із визначенням митної вартості за основним методом - за ціною договору (контракту). 
Під час перевірки наданих документів суди констатували низку суперечностей, зокрема, між відомостями митної декларації країни відправлення (Китай) від 14 жовтня 2025 року та даними української декларації. Так, у експортній декларації країни відправлення вантажовідправником значилася компанія «Protection Products Co., Ltd.», тоді як у графі 2 декларації, поданої до оформлення 15 грудня 2025 року, відправником було вказано «GAOMI XINGFU LABOR PROTECTION PRODUCTS CO., LTD». Окрім того, виявлено розбіжності в логістичному ланцюгу: якщо в експортній декларації портом відправлення значився ГАОЧАН (Gaogang), то в коносаменті від 17 жовтня 2025 року SZYH25100635А місцем завантаження вказано порт Ціндао (Qingdao), що свідчить про наявність невідповідностей у супровідній документації.
Окрему увагу суди приділили документальному підтвердженню транспортних витрат у контексті міжнародної товаротранспортної накладної № 9407/2 від 11 грудня 2025 року, де фактичним перевізником виступав PE BURIACHOK MYKHAILO code: 3416716774 (ФОП ОСОБА_2 ). Згідно з умовами договору транспортного експедирування № 02092025К2 від 02 вересня 2025 року (пункти 1.4 та 2.1), експедирування вантажу мало здійснюватися виключно на підставі завчасно поданої клієнтом письмової заявки на виконання послуг із зазначенням повного переліку послуг, які клієнт замовляє у експедитора. Така заявка, відповідно до пункту 2.2 договору, повинна була містити вичерпний перелік даних: маршрут перевезення, характеристики вантажу (найменування код ТН ЗЕД України (УКТ ЗЕД), загальну вагу нетто, загальну вагу брутто), вид і спосіб упаковки, кількість вантажних місць, розмір, вагу одного вантажного місця, найменування вантажовідправника, вантажоодержувача і їх адреси, ПІБ відповідального за відвантаження/приймання вантажу представника вантажовідправника тощо. Згідно з підпунктом 6.1.5 вказаного договору вартість послуг експедитора узгоджується сторонами в заявках, додатках (за наявності), які є невід`ємною частиною договору.
Проте, попри прямі вимоги МК України щодо надання супровідної документації та умови самого договору експедирування, позивачкою до митного оформлення не було надано відповідної заявки на перевезення. Ця обставина, на переконання судів, підтвердила обґрунтованість сумнівів митного органу щодо повноти включення усіх складових до митної вартості товарів.
Аналізуючи транспортну складову митної вартості суди також врахували виявлені митним органом суттєві суперечності в документах, що підтверджують витрати на логістику. Зокрема, в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості митний орган вказав на економічну неспроможність поданих розрахунків: згідно з довідкою про транспортно-експедиційні витрати від 12.12.2025 року № OW012853, тариф на перевезення вантажу за 1 км до кордону України (54 грн/км) був значно нижчим, ніж вартість аналогічного відрізка шляху після перетину кордону (63 грн/км). Така аномалія в ціноутворенні поставила під сумнів достовірність задекларованих витрат на транспортування як обов`язкової складової митної вартості.
Крім того, судами було встановлено невідповідність між особою, яка надала відомості про вартість перевезення, та фактичним виконавцем робіт. Довідка про витрати була видана експедитором - ТОВ «ВАНВЕЙЛ» в особі директора Колбіна А.В., тоді як згідно з міжнародними накладними фактичне перевезення здійснював ФОП ОСОБА_3 , що свідчить про залучення третіх осіб та неврахування комісійної винагороди експедиторів, інформація про точний розмір якої була відсутня в поданих документах, а сама винагорода, попри згадку в рахунках на оплату, не була включена декларантом до митної вартості товарів.
При наданні правової оцінки цим фактам суди керувалися статтею 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», яка чітко розмежовує власну плату експедитора та його витрати на оплату послуг залучених осіб. Згідно із законодавством, підтвердженням витрат експедитора є виключно первинні документи (рахунки, накладні), видані безпосередньо суб`єктами господарювання, що здійснювали перевезення.
Таким чином, враховуючи, що доставку товару забезпечував фактичний перевізник - ФОП ОСОБА_4 , а ТОВ «ВАНВЕЙЛ» надавало лише посередницькі послуги, а також відсутність прямих рахунків від перевізника та непідтвердженість розміру комісійної винагороди, суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що позивачкою не були підтверджені належним чином витрати на транспортування під час митного контролю, що, своєю чергою, стало ще однією підставою для неможливості визнання задекларованої митної вартості за основним методом.
Важливим аспектом судового розгляду став аналіз хронологічних та числових суперечностей у поданих позивачкою документах.
Так, суди встановили очевидну невідповідність у термінах доставки: у рахунку-проформі було зазначено дату 30 вересня 2025 року, що суперечило факту оформлення комерційного інвойсу лише 25 жовтня 2025 року. Крім того, згідно з коносаментом та експортною декларацією країни відправлення, фактичне відвантаження товару розпочалося 17 жовтня 2025 року, тобто раніше, ніж був виписаний основний рахунок-фактура, що ставить під сумнів достовірність задекларованої ціни операції. 
Додаткові сумніви у судів попередніх викликали й розбіжності в реквізитах відповідних договорів, з огляду на те, що до митного оформлення в Україні подавався контракт № 7 від 15 жовтня 2024 року, тоді як в китайській декларації містилося посилання на зовсім інший договір під номером XFUK250825А.
Наостанок, суди констатували непідтвердженість витрат, понесених покупцем до моменту перетину кордону, які згідно з пунктом 6 частини 10 статті 58 МК України мають додаватися до ціни товару. Позивачка не надала документів щодо оплати обов`язкових послуг у порту Гданськ (витрати НРР, локальні портові збори, послуги лінії MSC із оформлення дозволу на повернення контейнера та оформлення Т1), що безпосередньо вплинуло на правильність визначення митної вартості. 
У контексті митної декларації № 25UA400040029366U1 судами також було встановлено, що товар постачався на умовах FOB (Free on Board - Франко-борт). Згідно з міжнародними правилами Інкотермс, цей термін означає завершення поставки продавцем у момент переходу товару через поручні судна у погодженому порту відвантаження. Відтак, з моменту завантаження на борт контейнеровоза всі подальші витрати на фрахт, страхування та логістику до порту призначення, а також ризики пошкодження товару, покладаються виключно на покупця. Відтак, оскільки умови FOB передбачають, що витрати на перевезення після порту відвантаження є складовою митної вартості, вони повинні бути підтверджені документами, що піддаються обчисленню, під час митного оформлення. Надаючи правову оцінку сукупно встановленим вище обставинам суди попередніх інстанцій наголосили на безумовному праві митного органу повно та ретельно перевіряти заявлені декларантом відомості, для чого декларант зобов`язаний надати вичерпні документи, що підтверджують усі числові значення складових вартості, зокрема, витрати на транспортування товару. Суди підкреслили, що якщо у рахунку за перевезення зазначена загальна сума, що охоплює комплекс послуг, вона обов`язково повинна містити детальне розшифрування (деталізацію) кожної складової, щоб митниця могла верифікувати правильність включення цих витрат до бази оподаткування.
Як наслідок, за результатами аналізу доказів, які містяться у матеріалах справи, суди попередніх інстанцій дійшли висновку про наявність у митниці обґрунтованих сумнівів щодо заявленої позивачкою ціни контракту, оскільки подані позивачкою документи містили не лише суттєві розбіжності, а й не надавали повної інформації про числові значення складових митної вартості, включаючи витрати на транспортування та портові збори.
Враховуючи сукупність виявлених суперечностей та неможливість усунення сумнівів шляхом процедури консультацій, суди визнали дії митного органу у даному випадку правомірними, адже у ситуації, коли заявлена вартість не була належним чином підтверджена документально, відповідач мав законні підстави для відмови у застосуванні основного методу та переходу до резервного методу визначення митної вартості, здійснивши розрахунок на основі об`єктивних даних про подібні товари, наявних у його розпорядженні.
Доводи позивачки про те, що митний орган у спірному рішенні обмежився лише формальним посиланням на реквізити попередніх декларацій без належного порівняння характеристик товарів, суди визнали необґрунтованими, з огляду на те, шо матеріалами справи підтверджено, що графа 33 оскаржуваного рішення містить деталізовану інформацію, де наведено порівняння характеристик оцінюваного товару, аналіз впливу комерційних умов та вичерпні пояснення щодо здійснених коригувань на обсяги партії та умови поставки. При цьому суди наголосили, що згідно з пунктами 7 та 8 частини 3 статті 52 МК України декларант має право вимагати від митниці письмових роз`яснень щодо причин невизнання вартості та методів її обчислення, однак позивачка таким правом не скористалася.
Переглянувши оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що судами правильно застосовано норми матеріального права. Висновки судів попередніх інстанцій є результатом оцінки наявних у їх розпорядженні доказів. Суд касаційної інстанції не може не погодитись із ними, оскільки така оцінка судами здійснена з дотриманням вимог процесуального закону щодо повного та всебічного з`ясування всіх обстави справи на підставі належних та допустимих доказів.
У касаційній скарзі позивач посилається на те, що судами ухвалено рішення з порушенням норм матеріального права із вказівкою про незастосування висновків, викладених у постановах Верховного Суду у справах за подібними правовідносинами. Дослідивши матеріали цієї справи та встановлені судами фактичні обставини спору, Суд дійшов висновку, що, незважаючи на те, що спірні правовідносини в означених справах та у справі, що розглядається, регламентуються більшою мірою одними й тими ж нормами МК України, обставини цих справ в кожній окремій ситуації все ж є відмінними. Більше того, аналіз висновків судів попередніх інстанцій у цій справі та в наведених скаржником рішеннях КАС ВС свідчить про те, що вони ґрунтуються на конкретних фактичних обставинах справи, результати розгляду яких залежать від їх (обставин) повноти, характеру, об`єктивності, юридичного значення. Наведені позивачем цитати із вказаних судових рішень не доводять, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
Відповідно до частини першої статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржувані рішення є обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, внаслідок чого касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 
п о с т а н о в и в :
Рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 лютого 2026 року та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2026 року залишити без змін, а касаційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач І.Л. Желтобрюх 
Судді О.В. Білоус
Н.Є. Блажівська