ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2026 року | Справа №160/24291/25
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Захарчук-Борисенко Н. В. 
розглянувши у письмовому провадженні у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Південно-Східниого міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги про визнання протиправним та скасування рішення,-
УСТАНОВИВ:
22 серпня 2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла вказана позовна заява, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати наказ Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 18.08.2025 р. № В-БВПД/005/02.2.4-03/13 «Про відмову у наданні безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 »;
- зобов`язати Південно-Східний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги прийняти рішення про надання мені безоплатної вторинної правничої допомоги відповідно до його звернення від 05.08.2025 р.;
- стягнути з Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги на його користь компенсацію моральної шкоди у розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень.
Позовна заява обґрунтована тим, що позивач як ветеран війни має право на безоплатну вторинну правничу допомогу згідно п. 17 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу». Звернувшись до відповідача із заявою про надання безоплатної вторинної правничої допомоги з питання відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органів, позивач отримав лист від 18.08.2025 р. № В-БВПД/005/02.2.4-03/13 «Про відмову у наданні безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 ». Вважаючи дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду за захистом порушених прав та законних інтересів позивача.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25.08.2025 р. прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи у письмовому провадженні в порядку статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України.
10 листопада 2025 року від відповідача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що наказ Центру від 18.08.2025 р. № В-БВПД/005/02.2.4-03/13 є законним та прийнятим у межах повноважень, визначених законодавством. Позивач звернувся до Центру із заявою про надання БВПД з метою стягнення моральної шкоди безпосередньо з Центру, що виходить за межі передбачених законом завдань БВПД. Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 17, ч. 2 ст. 19, пп. 3, 4-1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу» така вимога не підпадає під перелік дій, які можуть бути предметом БВПД. Більше того, відсутні належні докази, які б свідчили про наявність у позивача законного права на вимагання такої допомоги у цьому випадку. Крім того, станом на день звернення - 05.08.2025 - позивач одночасно отримував БВПД за сімома чинними рішеннями, що перевищує встановлений законом ліміт. Відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу», особа може отримувати таку допомогу одночасно не більше ніж за шістьма рішеннями. Усі сім доручень залишалися чинними на дату звернення, що підтверджено відповідними наказами та матеріалами, наданими суду. Таким чином, Центр правомірно відмовив у задоволенні нової заяви. Помилковим є тлумачення позивачем обмеження, встановленого ч. 4 ст. 14 Закону. Закон розмежовує два окремі критерії: не більше шести звернень у межах одного бюджетного періоду та не більше шести одночасно чинних рішень. Обмеження щодо одночасності є незалежним від календарного року й має на меті запобігти надмірному навантаженню на систему безоплатної допомоги та нерівності у доступі до ресурсів. Це положення було підтверджено і підтримано у численній судовій практиці, зокрема у постанові Верховного Суду від 30.03.2021 у справі №500/2731/18. Аргументи позивача щодо врахування лише рішень поточного року є безпідставними та такими, що суперечать меті і тексту норми. У попередніх адміністративних справах, які ініціював сам позивач - №160/25046/24, №160/4959/25, №160/5204/25 - вимоги про стягнення моральної шкоди взагалі не заявлялися. Позивач не обґрунтовував і не наводив жодних доказів на підтвердження настання моральної шкоди. Це свідчить, що на момент розгляду вказаних справ позивач не вважав, що зазнав такої шкоди, або не міг її обґрунтувати. У матеріалах справи відсутні будь-які документи, які підтверджують факт моральної шкоди: медичні довідки, психологічні висновки або інші докази. Позивач, навпаки, відмовлявся надати такі документи за запитом, вважаючи це «юридично некоректним». При цьому згідно з усталеною судовою практикою і доктриною, наявність моральної шкоди має підтверджуватись належними доказами, а не базуватися на припущеннях чи особистих переживаннях. Позовна заява про стягнення моральної шкоди, подана окремо після завершення судового розгляду попередніх справ, є спробою безпідставного повторного використання тих самих обставин, які вже були оцінені судами в інших адміністративних справах. Якщо в попередніх позовах позивач не доводив моральної шкоди, то відсутні підстави стверджувати, що така шкода виникла лише згодом, з тих самих фактів. Таким чином, у діях відповідача відсутній склад будь-якого порушення, яке могло б стати причиною моральних страждань позивача. Позовні вимоги є необґрунтованими, бездоказовими і спрямовані на зловживання процесуальними правами.
10 листопада 2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він висловив аналогічну позицію викладену у позовній заяві, а заявлену позицію відповідача не визнає, вважає її необгрунтованою. Крім того, позивачем було долучено виписку із медичної карти та інформаційний лист пов`язаний з організацією надання БВПД за період з 20.10.2025 р. по 27.10.2025 р.
15 грудня 2025 року від позивача надійшло клопотання, в якомувін просив долучити до матеріалів справи копію листа Головного науково-експертного управління Апарату Верховної Ради України від 12.12.2025 р., який він отримав у відповідь на своє звернення щодо застосування ч.4 ст.14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».
15 грудня 2025 року від позивача надійшло клопотання, в якомувін просив долучити до матеріалів справи копію постанови Третього апеляційного адміністравного суду у справі №160/13765/25 від 18.12.2025 р.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору, суд зазначає таке.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є інвалідом 3 групи та особою, який має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - інвалідів війни та учасників бойових дій, що підтверджується копією посвідчення серії НОМЕР_1 від 19.02.2019 р.
05 серпня 2025 року позивач звернувся до Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги із заявою про надання безоплатної вторинної правничої допомоги з питання відшкодування моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органом Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги.
18 серпня 2025 року Південно-Східним міжрегіональним центром з надання безоплатної правничої допомоги видано наказ № В-БВПД/005/02.2.4-03/13 про відмову в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 оскільки наразі надається безоплатна вторинна правнича допомога одночасно за 7 (сімома) рішеннями про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, прийнятими центрами з надання безоплатної правничої допомоги, що перевищує граничку кількість встановлену ч.4 ст.14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».
У наказі від 18.08.2025 р. №В-БВПД/005/02.2.4-03/13 про відмову в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 , зазначено:
Наразі безоплатна вторинна правнича допомога надається Клієнту за наступними зверненнями:
1) від 13.12.2022 з питання складання процесуальних документів та представництва інтересів у кримінальному провадженні №1202204166000084, де таку допомогу надає помічник юриста сектору «Дніпровське бюро правничої допомоги №l» Дніпровсько-Кам?янського відділу надання безоплатної правничої допомоги Південно-Східного управління надання безоплатної правничої допомоги Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги (далі- юрист міжрегіонального центру) Руслан Шереметьєв за наказом від 02 липня 2025 року №У-БВПІД/005/02.2.3-4/315 (рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, оформлене наказом Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (далі - місцевий центр) №1168-над від 14.12.2022 «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 »).
2) від 08.04.2024 з питання складання процесуальних документів та представництва інтересів по справі про стягнення індексації за затримку виконання судового рішення №932/2730/22, де таку допомогу надає адвокат Ілющенко А.А. за дорученням місцевого центру №033-02-9/368 від 15.04.2024 (рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, оформлене наказом місцевого центру №033-02-28/576-над. від 12.04.2024 «Про надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 »).
3) від 16.03.2021 з питання складання процесуальних документів та представництва інтересів у кримінальному провадженні №62021170000000323, де таку допомогу надає юрист міжрегіонального центру Руслан Шереметьєв за наказом від 02 липня 2025 року Nє У-БВПД/005/02.2.3-4/314 (рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, оформлене наказом місцевого центру Nє275-над від 25.03.2021 «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 »).
4) від 18.01.2021 з питання складання процесуальних документів та представництва інтересів у кримінальному провадженні №62021170000000151, де таку допомогу надає юрист міжрегіонального центру Руслан Шереметьєв за наказом від 02 липня 2025 року №У-БВПД/005/02.2.3-4/313 (рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, оформлене наказом місцевого центру №224-над від 09.03.2021 «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 »).
5) від 09.11.2022 з питання складання процесуальних документів та представництва інтересів у кримінальному провадженні №12012040660001080, де таку допомогу надає адвокат Анохін В.О. за дорученням міжрегіонального центру №105 Дн від 22.01.2025 (рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, оформлене наказом місцевого центру №1099-над від 17.11.2022 «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 »).
6) від 05.09.2024 (з урахуванням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 по справі №160/25046/24 та ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 07.02.2025), що передбачає представництво інтересів в суді, в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та перед іншими особами з питання відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), де таку допомогу надає адвокат Анохін В.О. за дорученням міжрегіонального центру №247Дн від 12.02.2025 (рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, оформлене наказом Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги №Н-БВПД/005/02-04/5 від 12.02.2025 «Про надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 »).
7) від 13.08.2025 з питання здійснення представництва інтересів у суді щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення від 08.12.2014 по справі №202/6384/14 (виконавче провадження №46939300) в частині визнання неправомірною бездіяльності і зобов?язання державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право), де таку допомогу надає адвокат Анохін В.О. за дорученням міжрегіонального центру №1581 Дн. від 14.08.2025 (рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, оформлене наказом Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги №Н-БВПД/005/02.2.3-01/23 від 13.08.2025 «Про надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 »).
Отже, наразі Клієнту надається безоплатна вторинна правнича допомога одночасно за 7 (сімома) рішеннями про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, прийнятими центрами з надання безоплатної правничої допомоги, що перевищує граничну кількість встановлену ч. 4 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правничу допомогу».
Вважаючи вищенаведену відмову в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги протиправною, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам суд враховує наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 22 Конституції України визначає, що права і свободи людини і громадянина, закріплені цією Конституцією, не є вичерпними. Конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Згідно зі статтею 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Права на безоплатну правову допомогу, порядок реалізації цього права, підстави та порядок надання безоплатної правової допомоги, державні гарантії щодо надання безоплатної правової допомоги визначені Законом України від 02 червня 2011 року № 3460-VI «Про безоплатну правову допомогу».
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1 Закону безоплатна правнича допомога - правнича допомога, що гарантується державою та повністю або частково надається за рахунок коштів Державного бюджету України, місцевих бюджетів та інших джерел.
Статтею 3 Закону № 3460-VI визначено, що право на безоплатну правничу допомогу - гарантована Конституцією України можливість громадянина України, іноземця, особи без громадянства, у тому числі біженця чи особи, яка потребує додаткового захисту, отримати в повному обсязі безоплатну первинну правничу допомогу, а також можливість певної категорії осіб отримати безоплатну вторинну правничу допомогу у випадках, передбачених цим Законом.
Згідно зі статтею 13 Закону № 3460-VI безоплатна вторинна правнича допомога - вид державної гарантії, що полягає у створенні рівних можливостей для доступу осіб до правосуддя.
Безоплатна вторинна правнича допомога включає такі види правничих послуг: 1) захист; 2) здійснення представництва інтересів осіб, що мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу, в судах, інших державних органах, органах місцевого самоврядування, перед іншими особами; 3) складення документів процесуального характеру.
Згідно з пунктом 17 частини 1 статті 14 Закону №3460-VI встановлено, що право на безоплатну вторинну правничу допомогу згідно з цим Законом та іншими законами мають ветерани війни та члени сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, члени сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України, особи, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною, - на всі види правничих послуг, передбачених частиною другою статті 13 цього Закону.
Сторонами не заперечується, що позивач має право на безоплатну вторинну правничу допомогу згідно п. 17 ч.1 ст. 14 Закону №3460-VI.
Згідно з частиною 4 статті 14 Закону №3460-VI встановлено, що суб`єкти права на безоплатну вторинну правничу допомогу, визначені пунктами 1, 14, 17, 19, 20, 26-29 частини першої цієї статті, мають право на отримання такої допомоги не більше шести разів протягом бюджетного періоду та одночасно не більше ніж за шістьма рішеннями про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, прийнятими центрами з надання безоплатної правничої допомоги.
Статтею 20 Закону № 3460-VI передбачено, що особі може бути відмовлено в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги за наявності хоча б однієї з таких підстав: 1) особа не належить до жодної з категорій осіб, передбачених частинами першою - третьою статті 14 цього Закону; 2) особа подала неправдиві відомості або фальшиві документи з метою віднесення її до однієї категорій осіб, які мають право на безоплатну вторинну правничу допомогу; 3) вимоги особи щодо захисту стосуються вчинення дій чи підготовки документів, що не передбачені законодавством; 4) особі раніше надавалася безоплатна вторинна правнича допомога з одного і того ж питання; 4-1) особа використала право на отримання безоплатної вторинної правничої допомоги відповідно до частини четвертої статті 14 цього Закону; 5) особа використала всі національні засоби правового захисту у справі, з якої звертається за наданням безоплатної вторинної правничої допомоги.
У разі якщо особі відмовлено в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги на підставі пункту 5 частини першої цієї статті, до рішення про відмову додається письмове роз`яснення про порядок звернення до відповідних міжнародних судових установ чи відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна.
Згідно з висновком Конституційного Суду України, що міститься у Рішенні від 24.12.2004 №22-рп/2004, головним обов`язком держави, відповідно до частини другої статті 3 Конституції України, є утвердження і забезпечення прав і свобод людини; таке забезпечення, крім усього іншого, потребує законодавчого закріплення механізмів (процедур), які створюють реальні можливості для здійснення кожним громадянином прав і свобод.
Норма, яка стосується обмеження кількості звернень за якими має бути надана безоплатна правова допомога окремим суб`єктам права на безоплатну правову допомогу була запроваджена для того, щоб суб`єкти, які мають право на отримання безоплатної правової допомоги, не могли зловживати своїм правом на таку і таким чином інші особи, які потребують цього права змогли його реалізувати у найкоротші терміни.
Таким чином, підставою для відмови у наданні безоплатної вторинної правової допомоги є положення частини 4 статті 14 Закону №3460-VI, яка передбачає втрату суб`єктом, визначеним пунктами 1, 14, 17, 19, 20, 26-29 частини 1 14 Закону №3460-VI, права на отримання безоплатної вторинної правової допомоги за наявністю двох обов`язкових складових, а саме: отримання такою особою безоплатної вторинної правової допомоги більше шести разів протягом бюджетного року та більше ніж за шістьома дорученнями/наказами про надання безоплатної вторинної правової допомоги, виданими центрами з надання безоплатної вторинної правової допомоги, одночасно.
Отже, указаною нормою передбачений випадок обмеження надання безоплатної вторинної правової допомоги окремим суб`єктам права. Стаття 20 Закону №3460-VI не виключає такий випадок.
Аналогічний висновок, викладений у постановах Верховного Суду від 30 березня 2021 року справа № 500/2731/18.
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач має право на отримання безоплатної вторинної правничої допомоги як ветеран війни, інвалід війни 3 групи та учасник бойових дій згідно п. 17 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 02.06.2011 р. №3460-VI.
Водночас, відповідач зазначає, що станом на час звернення позивача із заявою про надання безоплатної вторинної правової допомоги від 05.08.2025 р. про надання безоплатної вторинної правничої допомоги та прийняття відповідачем оскаржуваного наказу від 18.08.2025 р. позивач отримував безоплатну вторинну правничу допомогу фактично за наступними зверненнями, а саме:
1) від 13.12.2022 з питання складання процесуальних документів та представництва інтересів у кримінальному провадженні №1202204166000084, де таку допомогу надає помічник юриста сектору «Дніпровське бюро правничої допомоги №l» Дніпровсько-Кам?янського відділу надання безоплатної правничої допомоги Південно-Східного управління надання безоплатної правничої допомоги Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги (далі- юрист міжрегіонального центру) Руслан Шереметьєв за наказом від 02 липня 2025 року №У-БВПІД/005/02.2.3-4/315 (рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, оформлене наказом Дніпровського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги (далі - місцевий центр) №1168-над від 14.12.2022 «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 »).
2) від 08.04.2024 з питання складання процесуальних документів та представництва інтересів по справі про стягнення індексації за затримку виконання судового рішення №932/2730/22, де таку допомогу надає адвокат Ілющенко А.А. за дорученням місцевого центру №033-02-9/368 від 15.04.2024 (рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, оформлене наказом місцевого центру №033-02-28/576-над. від 12.04.2024 «Про надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 »).
3) від 16.03.2021 з питання складання процесуальних документів та представництва інтересів у кримінальному провадженні №62021170000000323, де таку допомогу надає юрист міжрегіонального центру Руслан Шереметьєв за наказом від 02 липня 2025 року Nє У-БВПД/005/02.2.3-4/314 (рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, оформлене наказом місцевого центру Nє275-над від 25.03.2021 «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 »).
4) від 18.01.2021 з питання складання процесуальних документів та представництва інтересів у кримінальному провадженні №62021170000000151, де таку допомогу надає юрист міжрегіонального центру Руслан Шереметьєв за наказом від 02 липня 2025 року №У-БВПД/005/02.2.3-4/313 (рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, оформлене наказом місцевого центру №224-над від 09.03.2021 «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 »).
5) від 09.11.2022 з питання складання процесуальних документів та представництва інтересів у кримінальному провадженні №12012040660001080, де таку допомогу надає адвокат Анохін В.О. за дорученням міжрегіонального центру №105 Дн від 22.01.2025 (рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, оформлене наказом місцевого центру №1099-над від 17.11.2022 «Про надання безоплатної вторинної правової допомоги ОСОБА_1 »).
6) від 05.09.2024 (з урахуванням рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.11.2024 по справі №160/25046/24 та ухвали Третього апеляційного адміністративного суду від 07.02.2025), що передбачає представництво інтересів в суді, в органах державної влади, органах місцевого самоврядування та перед іншими особами з питання відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю Індустріального відділу державної виконавчої служби у м. Дніпрі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), де таку допомогу надає адвокат Анохін В.О. за дорученням міжрегіонального центру №247Дн від 12.02.2025 (рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, оформлене наказом Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги №Н-БВПД/005/02-04/5 від 12.02.2025 «Про надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 »).
7) від 13.08.2025 з питання здійснення представництва інтересів у суді щодо встановлення судового контролю за виконанням судового рішення від 08.12.2014 по справі №202/6384/14 (виконавче провадження №46939300) в частині визнання неправомірною бездіяльності і зобов?язання державного виконавця усунути порушення (поновити порушене право), де таку допомогу надає адвокат Анохін В.О. за дорученням міжрегіонального центру №1581 Дн. від 14.08.2025 (рішення про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, оформлене наказом Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги №Н-БВПД/005/02.2.3-01/23 від 13.08.2025 «Про надання безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 »).
При цьому, доказів надання позивачеві безоплатної вторинної правової допомоги одночасно більше шести разів та більше ніж за шістьма рішеннями про надання безоплатної вторинної правничої допомоги, прийнятими протягом бюджетного періоду 2025 року відповідачем суду не надано.
Посилання відповідача на надання позивачеві безоплатної вторинної допомоги за сьома рішеннями упродовж з 2022 по 2025 роки, тобто більше 6 разів, є безпідставними та не обґрунтованими, оскільки наведений період не відноситься до бюджетного періоду - 2025 року.
Таким чином, станом на момент виникнення спірних правовідносин 05.08.2025 р., безоплатна вторинна правова допомога не була надана позивачеві протягом бюджетного періоду 2025 року (з 01.01.2025 по 29.01.2025), відтак оспорюваний наказ Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги від 18.08.2025 р. за № В-БВПД/005/02.2.4-03/13 «Про відмову в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 » є протиправним.
Аналогічні правові висновки узгоджуються і з правовими висновками викладеними у постановах Верховного Суду від 30.03.2021 р. у справі №500/2731/18, від 24.06.2021 у справі №420/6938/19 у подібних правовідносинах, які підлягають врахуванню у цій справі у відповідності до вимог ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
За таких обставин, суд доходить висновку, що позивач не мав обмежень, визначених частиною 4 статті 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 02.06.2011 р. №3460-VI на отримання безоплатної вторинної правничої допомоги протягом бюджетного періоду 2025 року (з 01.01.2025 по 29.01.2025), а тому відповідач протиправно відмовив позивачу в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача прийняти рішення про надання позивачу безоплатної вторинної правової допомоги позивачу, суд зазначає наступне. 
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії.
Згідно з ч.4 ст.245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Тобто законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкт владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
Як вбачається зі змісту Рекомендації № R (80) 2 Комітету Міністрів державам-членам стосовно реалізації адміністративними органами влади дискреційних повноважень від 11.03.1980р. під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.
Адміністративний суд під час розгляду та вирішення публічно-правових спорів перевіряє, чи рішення суб`єкта владних повноважень прийняте у межах законної дискреції. При цьому, відповідно до правил правозастосування практики Європейського суду з прав людини, суд не може своїм рішенням підмінити рішення суб`єкта владних повноважень.
Тобто, дискреційними є повноваження суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких є правомірною. Прикладом таких повноважень є повноваження, які закріплені у законодавстві із застосуванням слова може.
Натомість, у даному випадку суд не вважає повноваження Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги дискреційними, оскільки суб`єкт владних повноважень не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.
Відповідно до судової практики Європейського суду з прав людини (рішення по справі Олссон проти Швеції від 24 березня 1988 року) запорукою вірного застосування дискреційних повноважень є високий рівень правової культури державних службовців, водночас, суди повинні відновлювати порушене право шляхом зобов`язання суб`єкта владних повноважень, у тому числі колегіальний орган, прийняти конкретне рішення про надання можливості, якщо відмова визнана неправомірною, а інших підстав для відмови не вбачається.
Суд зазначає, що відповідно до ст. 17 Закону України Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини практика ЄСПЛ підлягає застосуванню судами як джерело права.
У цьому випадку, задоволення позовної вимоги щодо зобов`язання відповідача ухвалити рішення про надання позивачу безоплатної вторинної правової допомоги згідно його заяви від 05.08.2025 р., є дотриманням судом гарантій на те, що спір між сторонами буде остаточно вирішений.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає необхідним визнати протиправним та скасувати наказ Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги «Про відмову в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 » №В-БВПД/005/02.2.4-03/13 від 18.08.2025 р. та зобов`язати Південно-Східний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги прийняти рішення про надання ОСОБА_1 безоплатної вторинної допомоги згідно його заяви від 05.08.2025 р.
Щодо позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода може полягати, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у душевних стражданнях, а також в інших негативних явищах немайнового характеру.
Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено загальне правило, відповідно до якого моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини, крім випадків, встановлених законом.
Разом з тим стаття 1173 ЦК України встановлює спеціальне правило відповідальності за шкоду, завдану фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їх посадових або службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Така шкода відшкодовується державою незалежно від вини відповідного органу.
Таким чином, у спірних правовідносинах відсутність вини відповідача сама по собі не може бути підставою для відмови у відшкодуванні моральної шкоди. Водночас це не означає автоматичного виникнення у позивача права на грошову компенсацію лише у зв`язку з установленням протиправності рішення суб`єкта владних повноважень.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово наголошував, що у справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, суд повинен встановити, чи мали дії або рішення відповідача негативний вплив на позивача, чи досягли негативні емоції рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та завданою шкодою, а також визначити співмірність заявленого розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам. Такий правовий підхід, зокрема, викладено у постановах Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №464/3789/17, від 27 листопада 2019 року у справі №750/6330/17, від 24 березня 2020 року у справі №818/607/17 та від 7 лютого 2022 року у справі №520/1607/20. 
При цьому Верховний Суд звертає увагу, що сам по собі факт порушення прав особи суб`єктом владних повноважень хоча й об`єктивно може викликати негативні емоції, однак не кожні негативні емоції досягають рівня моральних страждань, які є підставою для грошового відшкодування. Позивач має довести, які саме дії чи рішення відповідача спричинили йому страждання, у чому конкретно полягає заподіяна моральна шкода та якими доказами це підтверджується. 
Судом встановлено, що позивач пов`язує заподіяння йому моральної шкоди саме з прийняттям відповідачем рішення про відмову у наданні безоплатної вторинної правничої допомоги.
На підтвердження заподіяння моральної шкоди позивачем надано, зокрема, документи з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого та медичні виписки, у яких зазначено відомості про стан його здоров`я, наявні захворювання та результати медичного обстеження і лікування.
Суд бере до уваги зазначені документи та не ставить під сумнів наявність у позивача відповідних захворювань і станів здоров`я, зафіксованих у медичній документації.
Водночас сам факт наявності у особи захворювань не є достатнім доказом заподіяння їй моральної шкоди саме внаслідок конкретного рішення суб`єкта владних повноважень.
Надані позивачем медичні документи не містять висновків про те, що погіршення стану його здоров`я, виникнення або загострення відповідних захворювань перебуває у причинно-наслідковому зв`язку саме з прийняттям відповідачем оскаржуваного рішення про відмову у наданні безоплатної вторинної правничої допомоги.
Зазначена медична документація підтверджує стан здоров`я позивача, однак не підтверджує ні моменту виникнення моральних чи фізичних страждань саме внаслідок оскаржуваного рішення, ні їх інтенсивності, тривалості, характеру, ні причинного зв`язку між такими стражданнями та діями відповідача.
При цьому суд враховує, що з наданої позивачем медичної документації вбачається наявність у нього захворювань, які мають самостійний характер та не пов`язані безпосередньо з виникненням спірних правовідносин. Саме лише хронологічне існування захворювання та подальше звернення особи до суду не свідчить про те, що таке захворювання або його перебіг були спричинені оскаржуваним рішенням відповідача.
Водночас позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що саме внаслідок відмови у наданні безоплатної вторинної правничої допомоги він зазнав фізичних чи душевних страждань такої інтенсивності, яка дає підстави для їх грошової компенсації.
Суд також звертає увагу, що Верховний Суд у постанові від 7 лютого 2022 року у справі №520/1607/20 погодився з висновками судів про відмову у стягненні моральної шкоди у зв`язку з тим, що позивач не довів, у чому безпосередньо полягає заподіяна йому моральна шкода, з яких міркувань визначено її розмір та якими доказами це підтверджується. 
Водночас у справі №818/607/17 Верховний Суд зазначив, що за наявності встановленого негативного впливу протиправної поведінки органу державної влади на особу та причинного зв`язку між такою поведінкою і стражданнями особи моральна шкода може підлягати відшкодуванню незалежно від вини органу. Отже, вирішальним у кожній конкретній справі є встановлення не лише протиправності поведінки суб`єкта владних повноважень, а й реального негативного впливу такої поведінки на особу та причинного зв`язку між ними. 
У цій справі такого причинного зв`язку судом не встановлено.
Посилання позивача на наявність у нього захворювань саме по собі не може свідчити про те, що вони виникли або загострилися внаслідок оскаржуваної відмови. Інших доказів, які б підтверджували такий причинний зв`язок, позивачем суду не надано.
Крім того, позивачем не наведено достатнього обґрунтування саме розміру 8000 грн, зокрема не зазначено, яким чином визначено таку суму з урахуванням характеру, тривалості та інтенсивності страждань, а також не надано доказів, які б дозволили суду оцінити співмірність заявленої суми реальним негативним наслідкам.
Відповідно до частини третьої статті 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, що мають істотне значення, при цьому суд має виходити з вимог розумності та справедливості. Верховний Суд також наголошує на необхідності врахування характеру й обсягу страждань, їх тривалості та інших істотних обставин при визначенні компенсації. 
Отже, встановлення протиправності оскаржуваного рішення відповідача саме по собі не є достатньою правовою підставою для стягнення моральної шкоди, оскільки позивач має довести сукупність інших юридично значимих обставин — факт заподіяння моральної шкоди, її конкретний характер та обсяг, причинно-наслідковий зв`язок між протиправним рішенням відповідача та відповідними стражданнями, а також обґрунтованість заявленого розміру компенсації.
За наведених обставин суд доходить висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність причинно-наслідкового зв`язку між оскаржуваним рішенням відповідача та погіршенням стану його здоров`я чи іншими негативними наслідками, на які він посилається як на підставу для відшкодування моральної шкоди.
Відтак позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача 8000 грн. моральної шкоди є недоведеною та задоволенню не підлягає.
Водночас наведений висновок про відсутність підстав для відшкодування моральної шкоди не означає, що судом не встановлено порушення прав позивача. Судом встановлено протиправність оскаржуваного рішення відповідача у зв`язку з недоведеністю останнім правомірності відмови у наданні безоплатної вторинної правничої допомоги. Однак протиправність рішення та наявність моральної шкоди є різними за змістом юридичними категоріями, а тому встановлення першої не звільняє позивача від необхідності доведення факту та обсягу другої, а також причинного зв`язку між ними.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
На підставі частини 1 статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, на підставі наданих доказів у їх сукупності, системного аналізу положень законодавства України, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст.143 КАС України, суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Враховуючи, що позивач, відповідно до ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, питання щодо розподілу судових витрат судом не вирішувалось.
Керуючись ст. 2, 5, 14, 241-246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) до Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги (проспект Соборний, 77, м.Запоріжжя, 69002, код ЄДРПОУ 41076819) про визнання протиправним та скасування рішення – задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати наказ Південно-Східного міжрегіонального центру з надання безоплатної правничої допомоги «Про відмову в наданні безоплатної вторинної правничої допомоги ОСОБА_1 » №В-БВПД/005/02.2.4-03/13 від 18.08.2025 р.
Зобов`язати Південно-Східний міжрегіональний центр з надання безоплатної правничої допомоги (проспект Соборний, 77, м.Запоріжжя, 69002, код ЄДРПОУ 41076819) прийняти рішення про надання ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , рнокпп НОМЕР_2 ) безоплатної вторинної правової допомоги згідно його заяви від 05.08.2025 р.
У решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя Н.В. Захарчук-Борисенко