Виноградівський районний суд Закарпатської області 
_______________________________________________________________________________________________    Справа № 299/1486/26
Номер провадження 2/299/713/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.06.2026 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді Дочинця С.І., при секретарі Роман К.С., за участю відповідача ОСОБА_1 , перекладача Зелді Е.І., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні в приміщенні Виноградівського районного суду Закарпатської області цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», в особі представника Андрухова Василя Миколайовича до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,- 

В С Т А Н О В И В :
Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», в особі представника Андрухова В.М., звернувся до суду із позовною заявою про стягнення з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 10.03.2024-100002816 від 10.03.2024 року в сумі 5940 гривень.
Вимоги позову обґрунтовано тим, що 10.03.2024 між позивачем та відповідачем було укладено Кредитний договір № 10.03.2024-100002816. Відповідно до умов Кредитного договору, позивач надає відповідачу грошові кошти у розмірі 3000 грн. на засадах строковості, поворотності, платності, у спосіб перерахування на банківський рахунок споживача, а відповідач зобов`язався повернути грошові кошти та сплатити проценти за користування кредитом у порядку та на умовах, визначених Договором кредиту та Правилами про надання грошових коштів у кредит. Дата надання/видачі кредиту – 10.03.2024; Сума Кредиту: 3000 грн. 00 коп. Строк, на який надається Кредит - 42 днів з дати його надання. Дата повернення (виплати) кредиту – 20.04.2024; Первинний період користування кредитом – 14 днів з дня надання; Черговий період користування кредитом – кожні наступні 14 днів з дня закінчення первинного періоду; Процентна ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом первинного періоду та протягом кожних перших 14 днів з дня отримання чергового Траншу включно; Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку; Процентна ставка «Стандарт» - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 2,5 % за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом всього строку, на який надається кредит, окрім періоду застосування процентної ставки «Економ».
Позивач виконав зобов`язання за договором. Позичальнику надано кредит у розмірі 3000 грн. Позичальник порушив грошове зобов`язання, не повернув кредит повністю, не сплатив усі нараховані проценти. 
У зв`язку із невиконанням умов договору утворилась заборгованість у розмірі 5940 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту в розмірі 3000 грн., по процентам в розмірі 2940 грн., чим порушуються права та інтереси ТОВ «Споживчий центр».
У зв`язку з викладеним, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором на загальну суму 5940 гривень, а також судовий збір у розмірі 2662,40 гривень.
Представник позивача ТОВ «Споживчий центр», в особі представника Андрухова В.М. про дату, час та місце проведення судового засідання з розгляду даної цивільної справи повідомлений належним чином шляхом надсилання судової повістки про виклик до суду в електронний кабінет, у судове засідання не з`явився. Натомість, в позовній заяві зазначає про розгляд справи за відсутності представника позивача, не заперечує щодо ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовних вимог банку. Пояснив, що кредитного договору не укладав, кредитних коштів не отримував, банківських карток у жодному банку не має, пенсію на банківський рахунок не отримує. Також зазначив, що за допомогою мобільного телефону не оформлював кредитних договорів чи позик та не вчиняв жодних дій, спрямованих на отримання кредиту. Просив суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.
Заслухавши пояснення, дослідивши матеріали цивільної справи, надані сторонами докази у їх сукупності, оцінивши доводи позовної заяви, суд приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що 10.03.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 10.03.2024-100002816, шляхом підписання відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором пропозиції про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії), заявки кредитного договору (кредитної лінії) та відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору (кредитної лінії), згідно якого відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в розмірі 3000 гривень строком на 42 дні, з кінцевим терміном повернення кредиту 20.04.2024 року.
Із копії довідки від 10.03.2024 року, виданої LiqPay слідує про здійснення платіжної операції: видачі кредитних коштів за договором від 10.03.2024 року № 10.03.2024-100002816 в сумі 3000,00 грн, платник: швидкий кредит, номер платіжного інструмента отримувача: 535528*51.
Як вбачається з розрахунку заборгованості за договором від 10.03.2024 року № 10.03.2024-100002816 заборгованості ОСОБА_1 складає 5940 гривень, з яких: 3000 гривень - основний борг; 2940 гривень – проценти.
Вирішуючи заявлені позивачем позовні вимоги, суд керується наступними положеннями законодавства.
Відповідно до положень ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
За приписами ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У відповідності до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 1 ст. 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
У статті 3 Закону визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
За змістом частин 3, 4, 6 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Відповідно до частини 12 статті 11 Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Статтею 12 Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
За нормами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Кредитор, який заявляє вимоги про стягнення коштів за кредитним договором, зобов`язаний надати суду докази на підтвердження надання позичальнику кредиту.
При цьому за правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач обґрунтовує свої вимоги тим, що між ним та відповідачем 10.03.2024 року укладено кредитний договір № 10.03.2024-100002816, на виконання якого відповідачу нібито було надано грошові кошти у розмірі 3000,00 грн шляхом їх перерахування на платіжну картку № НОМЕР_1 .
Факт укладення кредитного договору сам по собі не є достатньою підставою для виникнення у відповідача обов`язку щодо повернення коштів без доведення факту їх фактичного отримання.
Так, позивачем на підтвердження виконання свого обов`язку щодо надання кредитних коштів надано довідку платіжного сервісу LiqPay, з приводу якої суд зазначає, що вона лише підтверджує ініціювання платіжної операції, однак не містить відомостей про її завершення та фактичне зарахування коштів на рахунок відповідача.
Інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували факт зарахування кредитних коштів саме на рахунок відповідача або отримання ним цих коштів, позивачем суду не надано.
Клопотання про витребування відповідних доказів у банку, який відкрив відповідний рахунок та емітував згадану картку, ТОВ «Споживчий центр» не заявляло.
Суд звертає увагу, що належним і достатнім доказом факту отримання грошових коштів у безготівковій формі є, зокрема, виписка з банківського рахунку отримувача або офіційне підтвердження банку-емітента платіжної картки щодо зарахування відповідної суми.
У даному випадку позивачем не надано жодного доказу від банку-емітента платіжного засобу (АТ КБ «ПриватБанк») щодо зарахування коштів на рахунок відповідача, а також відсутні банківські виписки чи інші первинні бухгалтерські документи, які б підтверджували факт надходження коштів.
Суд враховує, що відповідно до статті 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність» відомості про банківські рахунки клієнтів є банківською таємницею. Водночас саме на позивача покладається обов`язок доведення тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог, зокрема факту належного виконання ним зобов`язання щодо надання кредиту конкретному позичальнику.
Надана позивачем інформація не дозволяє ідентифікувати отримувача коштів як відповідача у справі, що виключає можливість встановлення факту виникнення у нього грошового зобов`язання за кредитним договором.
Відповідно до частини першої статті 12 Цивільного процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а згідно з частиною третьою цієї статті кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України обов`язок доказування покладається на сторони та інших учасників справи щодо тих обставин, на які вони посилаються.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Частиною першою статті 79 ЦПК України визначено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, а відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінюючи надані позивачем докази, суд приходить до висновку, що вони не є належними, допустимими та достатніми доказами фактичного отримання відповідачем грошових коштів.
Тому, у зв`язку із тим, що факт виконання кредитодавцем свого зобов`язання надати грошові кошти (кредит) позичальникові не доведено достатньою сукупністю належних та допустимих доказів, то не підтверджено і виникнення зустрічних обов`язків позичальника повернути кредит, сплатити проценти та інші платежі. Тобто, не підтверджено, що право вимоги Кредитора настало. Достатня правова підстава для задоволення вимоги позову про стягнення із відповідача заборгованості за Договором про відкриття кредитної лінії - відсутня. 
З огляду на викладене, враховуючи принцип змагальності сторін та покладений на позивача обов`язок доказування, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. 
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. У даному випадку відсутність належних і допустимих доказів є підставою для відмови у задоволенні позову.
З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову у повному обсязі. 
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати, на підставі ст.141 ЦПК України слід віднести за рахунок позивача. 
Зі згоди позивача суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України, відповідно до яких у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або, якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, відповідач не подав відзив, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно із ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
На підставі викладеного, ст.526, 530, 536, 610, 1048-1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.12, 13, 76, 77, 141, 247, 258 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :
У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Споживчий центр" в особі представника Андрухова Василя Миколайовича до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором № 10.03.2024-100002816 від 10.03.2024 року відмовити.
Судові витрати залишити за позивачем. 
Відомості щодо учасників справи:
Позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр», місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, 133-А, ЄДРПОУ 37356833.
Представник позивача, Андрухов Василь Миколайович.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті, чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його складення безпосередньо до Закарпатського апеляційного суду.

Головуючий | Дочинець С. І.