Справа № 932/9495/26 
Провадження № 2-о/932/174/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2026 року м. Дніпро
Шевченківський районний суд міста Дніпра у складі головуючого судді- Потоцької С.С., за участю секретаря судового засідання - Карапиш А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центрально-Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Дніпропетровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті,-
ВСТАНОВИВ:
Заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту смерті свого батька ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Сімферополі, Автономної Республіки Крим.
В обґрунтування заяви заявник зазначає, що він є сином ОСОБА_2 , яким помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Сімферополі Автономної Республіки Крим, що наразі є тимчасово окупованою територією. Оскільки смерть ОСОБА_2 відбулась на тимчасово окупованій території України, заявник позбавлений можливості зареєструвати у встановленому законом України порядку смерть ОСОБА_2 . Встановлення факту смерті ОСОБА_2 заявнику необхідно для подальшої реєстрації цього факту в органах державної реєстрації актів цивільного стану та отримання відповідного документу свідоцтва про смерть згідно з чинним законодавством України, а також для оформлення спадщини.
Ухвалою від 28.07.2026 відкрито провадження у справі, призначено судові засідання.
У призначене судове засідання заявник не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце проведення судового засідання. Будь-яких заяв, клопотань не надав.
Представник заінтересованої особи – Центрально-Міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Дніпропетровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив.
Відповідно до вимог ч.2 ст.247ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом за відсутності учасників справи не здійснюється.
За приписами п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті.
Згідно з абз.2 ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на території, на якій введено воєнний чи надзвичайний стан, або на тимчасово окупованій території України, визначеній такою відповідно до законодавства, може бути подана членами сім`ї померлого, їхніми представниками або іншими заінтересованими особами (якщо встановлення факту смерті особи впливає на їхні права, обов`язки чи законні інтереси) до будь-якого місцевого суду України, що здійснює правосуддя, незалежно від місця проживання (перебування) заявника.
Відповідно до ч.2ст.317 ЦПК України, справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду.
Судом встановлено, що заявник ОСОБА_1 є сином ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис № 2004 від 30.08.1995.
ОСОБА_2 є громадянином України, народився ІНФОРМАЦІЯ_2 у м. Сімферополь, що підтверджується копією паспорта серія НОМЕР_2 .
На підтвердження факту смерті ОСОБА_2 заявником наданий документи, які складені російською мовою та видані установами, які розташовані на тимчасово окупованій території:
під назвою «довідка про смерть», датоване ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
під назвою «свідоцтво про смерть», датований 17.07.2025, серія НОМЕР_3 ; актовий запис про смерть № 170259910000703524004; 
фото з кладовища.
Відповідно до медичної довідки про смерть, смерть ОСОБА_2 настала внаслідок печінкової недостатності (K72.9), гепатоцелюлярного раку (C22.0) та атеросклеротичного кардіосклерозу (I25.1).
Відповідно до вказаного свідоцтва про смерть ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженець м. Сімферополя, помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Сімферополі Автономної Республіки Крим. 

Відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій України від 28.02.2025 № 376 "Про затвердження Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією", територія Автономної Республіки Крим, м. Сімферополь є тимчасово окупованою з 20.02.2014 російською федерацією територією України.
За приписами ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.
Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5(з відповідними змінами та доповненнями) підставою для проведення державної реєстрації смерті є, зокрема, лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 серпня 2006 року № 545, рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час.
Згідно зі ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров`я або судово-медичною установою або рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою.
Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики.
При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 96).
При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, § 92).
Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142).
Отже, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо.
Тому, факт смерті слід встановити у судовому порядку за правилами ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», що стане підставою для державної реєстрації смерті органом державної реєстрації актів цивільного стану.
З огляду на викладене, суд вважає доведеним той факт, що громадянин України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження- м. Сімферополь, помер – ІНФОРМАЦІЯ_1 . Місце смерті- Україна, Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь.
На підставі вищевикладеного, а також, враховуючи те, що законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, суд дійшов висновку про задоволення заяви про встановлення факту смерті, що надасть можливість заявнику отримати свідоцтво про смерть у відповідному державному органі реєстрації України.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 265-273, 293, 294, 315, 317 ЦПК України, суд,-
ВИРІШИВ:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Центрально-Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Дніпропетровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті - задовольнити.
Встановити факт смерті громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце народження- м. Сімферополь; дата смерті – ІНФОРМАЦІЯ_1 ; місце смерті- Україна, Автономна Республіка Крим, м. Сімферополь.
Рішення підлягає негайному виконанню.
Копію рішення направити до Центрально-Міському відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Дніпропетровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про встановлення факту смерті на тимчасово окупованій території України для державної реєстрації факту смерті.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження відповідно та в порядку і строки, визначені ст. 354 ЦПК України.
Рішення знаходиться в Єдиному державному реєстрі судових рішень за веб-адресою: http://reyestr.court.gov.ua.
Учасники справи:
Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_4 , зареєстрована адреса проживання: АДРЕСА_1 .
Заінтересована особа: Центрально-Міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Дніпрі Дніпропетровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, код ЄДРПОУ 33339082; адреса: 49000, м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, буд. 10.

Суддя С.С. Потоцька