ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 вересня 2026 року м. Житомир справа № 240/5886/26
категорія 111030000
Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Лавренчук О.В., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Житомирській області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 19.01.2026, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій, 

встановив:
Фізична особа - підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернулась до суду з позовом до Головного управління ДПС у Житомирській області у якому просить: визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 19.01.2026 №0016172407, від 19.01.2026 №0016182407, від 19.01.2026 №0017192407, від 19.01.2026 №0016232407, від 19.01.2026 №000/1720/09-01, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.01.2026 № Ф-0016202407, рішення від 19.01.2026 №0016222407.
В обґрунтування позовних вимог вказує, що із 18.11.2022 по 31.07.2023 позивач перебувала на спрощеній системі оподаткування на 3 групі зі ставкою податку у розмірі 2% від отриманого доходу. Зазначає, що на дату внесення позивача до реєстру платників єдиного податку діяла редакція пп.9.3 п.9 підрозділу 8 розділу ХХ ПКУ про заборону перебування на єдиному податку суб`єктів господарювання (юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців), які здійснюють виробництво, експорт, імпорт, продаж підакцизних товарів, крім роздрібної торгівлі підакцизними товарами. Позивач здійснював саме роздрібну торгівлю підакцизними товарами, тому на таку діяльність заборона не розповсюджувалась. На переконання представника позивача, для оцінки права переходу позивача на єдиний податок відповідач помилково застосував норми абзацу п`ятого ч.1) пп.9.3 п.9 підрозділу 8 розділу ХХ ПКУ у редакції до 16.04.2022, які на дату переходу (18.11.2022) були змінені та не позбавляли позивача в праві перебування на єдиному податку третьої групи за ставкою у розмірі 2 відсотки доходу.
У позові представником позивача зазначено, що висновок відповідача про заниження податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 11.10.2022 по 11.09.2023 на загальну суму 1534377 грн є помилковим через невідповідність вимогам п.9.5. п.9 підрозділу 8 розділу ХХ ПКУ та неврахування статусу позивача як платника єдиного податку у періоді із 18.11.2022 по 31.07.2023. Окрім того, представник позивача звертає увагу на порушення вимог Порядку №727 та зазначає, що акт перевірки не містить посилань на інформативні додатки, якими б підтверджувались встановлені порушення, зокрема заниження чистого оподатковуваного доходу для визначення податку на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування. Такі інформативні додатки не надавались позивачу для ознайомлення. Невідповідність акту перевірки вимогам Порядку №727 позбавляє його статусу носія доказової інформації. Представник позивача зазначає також у позові, що в порушення вищевказаних вимог Порядку №727 Додаток №5 не є невід`ємною частиною акту перевірки, адже складений в одному екземплярі лише до першого його примірника, не наданий позивачу для ознайомлення. У Додатку №5, як вказує відповідач, міститься інформація про залишки товарно-матеріальних цінностей, він використаний для розрахунку податкових зобов`язань позивача, відтак наведена у ньому інформація не містить інформацію з обмеженим доступом, службового характеру, не пов`язана з аналізом фінансово-господарської діяльності платника податків та опрацювання встановлених ризикових операцій, не є матеріалом зустрічних звірок. По цій причині відповідач зобов`язаний був виготовити другий примірник Додатку №5 та надати його позивачу. На переконання представника позивача, зазначена на стор.23 акту перевірки інформація про вартість товарно-матеріальних цінностей, які рахуються у залишках, та про вартість товарно-матеріальних цінностей, по яких не проведено розрахунки, не є підтвердженою належними та допустимими доказами, тому не підлягала врахуванню при визначенні податкових зобов`язань позивача.
Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача зазначає також, що позивач, являючись платником єдиного податку у періоді із 18.11.2022 по 31.07.2023, був звільнений від обов`язку нарахування та сплати податку на доходи фізичних осіб та військового збору, тому висновки відповідача про заниження позивачем показника чистого оподатковуваного доходу є безпідставними. Щодо податкового повідомлення-рішення від 19.01.2026 №000/1720/09-01 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 2255115 грн (200% суми реалізованих товарів) за реалізацію тютюнових виробів без ліцензії, представник позивача зазначає, що ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) розпорядження про її анулювання в електронній формі засобами електронного зв`язку. На переконання представника позивача, податковий орган мав навести в акті перевірки докази про одержання позивачем розпорядження про її анулювання в електронній формі засобами електронного зв`язку. Однак акт перевірки таких доказів не містить. Щодо податкового повідомлення-рішення від 19.01.2026 №0017192407 про застосування штрафних (фінансових) санкцій в сумі 1020,00 грн, представник позивача зазначає, що відповідачем не було достеменно встановлено складу правопорушення, передбаченого пунктом 119.1 статті 119 Податкового кодексу України та не доведено сукупності умов, які дають підставу для притягнення позивача до фінансової відповідальності. Зокрема, відповідачем не вказано, що подана з недостовірними відомостями або з помилками податкова звітність призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку.
Суддя своєю ухвалою від 20.02.2026 прийняла позовну заяву до розгляду, відкрила загальне позовне провадження та призначила підготовче засідання.
Відзив на позовну заяву надійшов до суду 09.03.2026 (вх. від 10.03.2026). Заперечуючи позовні вимоги відповідач вказує, що ліцензія на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами реєстраційний № 06030311202202692 терміном дії з 22.12.2022 до 22.12.2023 за місцезнаходженням провадження діяльності: АДРЕСА_1 а магазин " ІНФОРМАЦІЯ_1 " анульовано фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 розпорядженням від 31.05.2023 №130-р «Про анулювання ліцензій» на підставі протоколу про вчинення адміністративного порушення вимог статті 15 Закону №481 щодо продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, особам, які не досягли 18 років, або у не визначених для цього місцях. Також дане розпорядження внесено в Єдиний реєстр ліцензіатів з виробництва та обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та направлено фізичній особі - підприємцю ОСОБА_1 в електронній формі засобами електронного зв`язку 31.05.2023.
Представник відповідача зазначає, що в порушення пп.9.3 п.9 підрозділу 8 Розділу ХХ ПКУ ФОП ОСОБА_1 не могла бути платником єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, передбаченої п.9 підрозділу 8 розділу ХХ ПКУ в частині заборони здійснювати продаж підакцизних товарів (крім роздрібного продажу паливно-мастильних матеріалів в ємностях до 20 літрів та діяльності фізичних осіб, пов`язаної з роздрібним продажем пива, сидру, пері (без додавання спирту) та столових вин) та зобов`язана була з 18.11.2022 по 31.07.2023 обрати загальну систему оподаткування, обліку та звітності та відповідно до пп. 9.3 ст.9 підрозділу 8 Розділу ХХ ПКУ в періоді з 18.11.2023 по 31.07.2023 не мала права перебувати на спрощеній системі оподаткування.
На переконання представника відповідача, розбіжності між даними платника та даними перевірки за період з 05.12.2019 по 18.11.2022, з 01.08.2023 по 31.12.2024 в колонці 6 «витрати на оплату праці та нарахування на заробітну плату» задекларовано в сумі 1670868,78 грн занижено на загальну суму 874 800,20 грн в т.ч. в 2022 році в сумі 132736 грн, в 2023 році в сумі 742 064,20 грн, відповідно до відомостей нарахування заробітної плати виникла в зв`язку тим, що ФОП ОСОБА_1 не могла бути платником єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, передбаченої п.9 підрозділу 8 розділу ХХ ПКУ в частині заборони здійснювати продаж підакцизних товарів (крім роздрібного продажу паливно-мастильних матеріалів в ємностях до 20 літрів та діяльності фізичних осіб, пов`язаної з роздрібним продажем пива, сидру, пері (без додавання спирту) та столових вин) та зобов`язаний був з 05.12.2019 по 18.11.2022, з 01.08.2023 по 31.12.2024 обрати загальну систему оподаткування, обліку та звітності та відповідно до пп.9.3 ст.9 підрозділу 8 Розділу ХХ ПКУ в періоді з 18.11.2022 по 31.07.2023 не мала права перебувати на спрощеній системі оподаткування. У відзиві представником податкового органу зазначається, що на підставі виторгів по РРО було встановлено, що у ФОП ОСОБА_1 станом на 30.09.2022 загальна сума доходу від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розділом V ПКУ, нарахована (сплачена) протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищила 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість) та становила 1013598,70 грн. Тому відповідно ФОП ОСОБА_1 на виконання вимог п. 181.1 ст. 181 Податкового кодексу України та у відповідності п.183.1, п.183.2 ст.183 Податкового кодексу України потрібно було в обов`язковому порядку не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 ПКУ, подати до Бердичівської ДПІ ГУ ДПС у Житомирській області заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість та з 11.10.2022 зареєструватися платником податку на додану вартість. 
У відповідності до вимог п.181.1.ст.181, п.183.1, п.183.2, п.183.4, п.183.10ст.183, „а” п.202.1 ст.202 ПКУ, ФОП ОСОБА_1 необхідно було подати реєстраційну заяву та зареєструватись платником ПДВ до 10 жовтня 2022 року включно, а дохід отриманий від реалізації товарів за період з 11.10.2022 по 11.09.2023 у сумі 7 671 883 грн (без акцизного податку) у тому числі: жовтень 2022 – 68 828 грн, листопад 2022 – 125 136 грн, грудень 2022 – 494 495 грн, січень 2023 – 562 573 грн, лютий 2023 – 517 295 грн, березень 2023 – 630 619 грн, квітень 2023 – 713 994 грн, травень 2023 – 899 327 грн, червень 2023 – 1 038 405 грн, липень 2023 – 1 050 556 грн, серпень 2023 -1 206 721 грн, вересень 2023 - 363935грн, відобразити в податкових деклараціях з податку на додану вартість. Враховуючи вищевказане ФОП ОСОБА_1 в порушення п.181.1 ст.181, п.183.1 та п.183.2 ст.183 ПКУ не зареєструвалась в обов`язковому порядку з 11.10.2022 платником податку на додану вартість при перевищенні ним загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розділом V ПКУ, нарахованої (сплаченої) їй протягом останніх 12 календарних місяців, 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість та без акцизного податку). За період з 12.09.2023 по 31.12.2024 ФОП ОСОБА_1 задекларовано податкових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі 2221741 грн. Перевіркою повноти визначення ФОП ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 12.09.2023 по 31.12.2024 в сумі 2221741 грн встановлено їх заниження в сумі 1534377 грн. Просить відмовити у задоволенні позову.
Представником позивача 07.04.2026 (вх. від 09.04.2026) через підсистему "Електронний суд" ЄСІТС подано відповідь на відзив у якій, заперечуючи аргументи відповідача, зазначається, що скриншот сторінки порталу ДПС України не являється належним доказом про підтвердження отримання позивачем розпорядження від 31.05.2023 №130-р. Відповідач не надав квитанцію про доставку позивачу в його Електронний кабінет розпорядження ГУ ДПС в Житомирській області від 31.05.2023 №130-р про анулювання ліцензії, а відтак належними та допустимими доказами не довів факт анулювання/недійсності ліцензії на право роздрібної торгівлі тютюновими виробами реєстраційний №06030311202202692.
У відповіді на відзив зазначено також, що позивач не виключає, що відповідач намагається стверджувати про заниження чистого оподатковуваного доходу за періоди перебування на загальній системі оподаткування, тобто лише за період із 01.01.2022 по 18.11.2022, а не за весь 2022 рік, а також лише за період із 01.08.2023 по 31.12.2023, а не за весь 2023 рік. Однак наведені твердження відповідача спростовуються змістом акту перевірки, яким підтверджено, що відповідачем для розрахунку чистого оподатковуваного доходу за 2022 рік включено доходи та витрати за весь 2022 рік, тобто окрім задекларованих позивачем доходів/витрат за період із 01.01.2022 по 17.11.2022, позивачем додатково враховані доходи/витрати за період перебування на єдиному податку із 18.11.2022 по 31.12.2022. Для розрахунку чистого оподатковуваного доходу за 2023 рік відповідачем включено доходи та витрати за весь 2023 рік, тобто окрім задекларованих позивачем доходів/ витрат за період із 01.08.2023 по 31.12.2023, позивачем додатково враховані доходи/ витрати за період перебування на єдиному податку із 01.01.2023 по 31.07.2023.
Представник позивача зазначає також, що податковий орган, розраховуючи показник чистого оподатковуваного доходу за 2023 рік, окрім задекларованих позивачем показників доходів/витрат за період із 01.08.2023 по 31.12.2023, додатково врахував за період із 01.01.2023 по 31.07.2023 - доходи в сумі 12833989,00 грн, витрати на вартість придбаних та реалізованих товарів в сумі 8 529 676 грн, витрати на оплату праці і соціальне страхування в сумі 742064,20 грн. В результаті податковим органом визначено показник чистого оподатковуваного доходу за 2022 рік в сумі 421338,10 грн, за 2023 рік в сумі 3562248,88 грн та донараховано податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб за 2022 рік в сумі 75 840,86 грн, за 2023 рік в сумі 641 204,29 грн згідно спірного рішення.
У відповіді на відзив серед іншого зазначено, що відповідачем не враховано, що і товари, які знаходяться у залишках на 31.12.2024, і кредиторська заборгованість перед постачальниками станом на 31.12.2024, могли виникнути у періодах перебування позивача на єдиному податку. Тому показник чистого оподатковуваного доходу, визначений за період перебування на загальній системі оподаткування, не повинен збільшуватись ні на суму залишків товарів, ні на суми кредиторської заборгованості перед постачальниками, що виникли (сформувались) у період перебування позивача на єдиному податку, тобто у період із 18.11.2022 по 31.07.2023.
Представник позивача у відповіді на відзив зазначає також, що є помилковими висновки відповідача, що позивачу потрібно було в обов`язковому порядку не пізніше 11.10.2022 подати до Бердичівської ДПІ ГУ ДПС у Житомирській області заяву про реєстрацію платником податку на додану вартість та з 11.10.2022 зареєструватися платником податку на додану вартість, оскільки станом на 30.09.2022 у позивача загальна сума доходу від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розділом V ПКУ, нарахована (сплачена) протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищила 1000000 грн. Що стосується визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 11.10.2022 по 18.11.2022 та із 01.09.2023 по 11.09.2023, то їх безпідставність підтверджується наступним: ні акт перевірки, ні додатки до нього, не містять інформацію про отримані доходи із 11.10.2022 по 31.10.2022, натомість наведена інформація про отримані доходи за жовтень 2022; ні акт перевірки, ні додатки до нього, не містять інформацію про отримані доходи із 01.11.2022 по 18.11.2022, натомість наведена інформація про отримані доходи за листопад 2022; ні акт перевірки, ні додатки до нього, не містять інформацію про отримані доходи із 01.09.2023 по 11.09.2023, натомість наведена інформація про отримані доходи за вересень 2023. Через зазначене, на переконання представника позивача, акт перевірки не відповідає законодавчим вимогам. Просить позов задовольнити.
Протокольною ухвалою від 01.05.2026 постановлено продовжити проведення підготовчого засідання до 30 днів.
Додаткові пояснення відповідача надійшли до суду 21.05.2026. Представник Головного управління ДПС у Житомирській області, заперечуючи позовні вимоги, у додаткових поясненнях зазначає, що згідно виторгів по РРО обсяг отриманих доходів від реалізованої продукції за останні 12 місяців був перевищений ФОП ОСОБА_1 з 01.10.2021 по 30.09.2022 та становив 1013598,70грн, (без акцизного податку). У відповідності до вимог п.181.1.ст.181, п.183.1, п.183.2, п.183.4, п.183.10 ст.183, „а” п.202.1 ст.202 ПКУ, ФОП ОСОБА_1 необхідно було подати реєстраційну заяву та зареєструватись платником ПДВ до 10 жовтня 2022 року включно, а дохід отриманий від реалізації товарів за період з 11.10.2022 по 11.09.2023 у сумі 7671883 грн (без акцизного податку) відобразити в податкових деклараціях з податку на додану вартість. На переконання представника відповідача, враховуючи вищевказане ФОП ОСОБА_1 в порушення п.181.1 ст.181, п.183.1 та п.183.2 ст.183 ПКУ не зареєструвалась в обов`язковому порядку з 11.10.2022 платником податку на додану вартість при перевищенні ним загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розділом V ПКУ, нарахованої (сплаченої) їй протягом останніх 12 календарних місяців, 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість та без акцизного податку). За період з 12.09.2023 по 31.12.2024 ФОП ОСОБА_1 задекларовано податкових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі 2221741,00 грн. Перевіркою повноти визначення ФОП ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 12.09.2023 по 31.12.2024 в сумі 2221741 грн встановлено їх заниження в сумі 1 534 377 грн. ГУ ДПС вважає, що позовні вимоги необґрунтованими та не підтверджені належними доказами, а висновки акту перевірки та податкові повідомлення-рішення прийняті на підставі та у межах повноважень є законним, обґрунтованим та відповідає вимогам чинного законодавства.
Пояснення представника позивача надійшли до суду 03.06.2026. У своїх поясненнях представник позивача зазначає, що позивачем у декларації за 2022 рік чистий оподатковуваний дохід визначався як різниця між доходами та витратами за період із 01.01.2022 по 17.11.2022, а не за весь 2022 рік, адже із 18.11.2022 він перебував на єдиному податку. Аналогічно, у декларації за 2023 рік чистий оподатковуваний дохід позивачем визначався як різниця між доходами та витратами за період із 01.08.2023 по 31.12.2023, а не за весь 2023 рік, адже до 31.07.2023 він перебував на єдиному податку. Відтак розбіжність між задекларованим показником чистого оподатковуваного доходу та його розрахунком за перевіркою дійсно пояснюється перебуванням позивача на єдиному податку. Але право на застосування єдиного податку підтверджується Витягом №2206243400175 від 17.11.2022 з реєстру платників єдиного податку. Даним Витягом підтверджено право позивача на перехід із 18.11.2022 на спрощену систему оподаткування, на якій він перебував до 31.07.2023. На переконання представника позивача, відповідач не мав права застосовувати метод розрахунку чистого оподатковуваного доходу шляхом коригувань - чи то на вартість неоплачених товарів, чи то на суми кредиторської заборгованості.
Позивач не заперечує, що за останні 12 місяців із 01.10.2021 по 30.09.2022 граничний обсяг у 1 млн. грн. був перевищений і становив 1013598,70 грн, та погоджується, що у нього виник обов`язок зареєструватися платником податку на додану вартість із 11.10.2022. Однак позивач не погоджується із донарахованими податковими зобов`язаннями за актом перевірки та зазначає, що донарахування податкових зобов`язань за період із 18.11.2022 по 31.07.2023 здійснено відповідачем протиправно, без врахування обраної позивачем системи оподаткування та в порушення вимог п.9.5. п.9 підрозділу 8 розділу ХХ ПКУ.
Протокольною ухвалою від 10.06.2026 постановлено закрити підготовче судове засідання та призначено розгляд справу по суті.
Розглянувши подані сторонами документи та матеріали, заслухавши пояснення представника позивача та заперечення представника відповідача, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд протокольною ухвалою від 10.06.2026 постановив подальший розгляд справи здійснювати у порядку письмового провадження.
У період з 22.06.2026 по 26.06.2026 (включно), з 13.07.2026 по 27.07.2026 (включно), з 11.08.2026 по 27.08.2026 (включно) головуюча у справі суддя перебувала у відпустці.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Встановлено, що ОСОБА_1 із 05.12.2019 зареєстрована фізичною особою-підприємцем, основним видом діяльності за КВЕД є 47.11 роздрібна торгівля в неспеціалізованих магазинах переважно продуктами харчування, напоями та тютюновими виробами.
Сторонами визнається, що:
у період із 05.12.2019 по 17.11.2022 ФОП ОСОБА_1 перебувала на загальній системі оподаткування та була платником ПДФО;
із 18.11.2022 по 31.07.2023 - ФОП ОСОБА_1 перебувала на спрощеній системі оподаткування третьої групи (аркуш 9 акта від 29.12.2025, т. 1 а.с. 29 на звороті);
із 01.08.2023 по 31.12.2024 ФОП ОСОБА_1 перебувала на загальній системі оподаткування та була платником ПДФО;
із 12.09.2023 ФОП ОСОБА_1 - платник ПДВ (свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ від 10.08.2023, дата реєстрації платника ПДВ - 12.09.2023.
Посадовими особами Головного управління ДПС у Житомирській, на підставі наказу від 17.11.2025 №3062-п, було проведено документальну планову виїзну перевірку фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 щодо своєчасності, достовірності, повноти нарахування та сплати податків і зборів, дотримання законодавства щодо укладення трудового договору з працівниками, правильності нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування за період із 05.12.2019 по 31.12.2024, за результатом якої складено Акт від 29.12.2025 №27508/06-30-24-06/ НОМЕР_1 (далі - Акт від 29.12.2025, т. 1 а.с. 26-78).
Документальною плановою виїзною перевіркою фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 встановлено наступні порушення, зафіксовані у розділі ІІІ Висновки Акта від 29.12.2025):
- пп.177.4.1, 177.4.2, 177.4.3, 177.4.4, 177.4.5 п.177.4, п.177,2, п.177.10 сг.177, пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, пп.9.3 п.9 підрозділу 8 Розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами і доповненнями ФОП ОСОБА_1 в річних податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2019 - 2024 (додатку Ф2 до неї) занижено доходи в загальній сумі занижено доходи в сумі 12 354 605,30 грн в тому числі за 2022 в сумі 1 209 738,00 грн, за 2023 в сумі 12 833 989,00 грн, за 2024 завищено в сумі 1689121,70грн, занижено витрати на загальну суму 10 060 140,10 грн, 2022 рік в сумі 788399,90 грн, за 2023 рік в сумі 9 271 740,20 грн, та завищення витрат за 2024 рік в сумі 3977705,18 грн, що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму на загальну суму 6 272 170,46 грн, в тому числі за 2022 рік в сумі 421 338,10 грн, за 2023 рік в сумі 3562248,88 грн, за 2024 рік в сумі 2 288 583,48 грн та, відповідно, до заниження податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 1128 990,68 грн, в тому числі за 2022 рік в сумі 75 840,86 грн, за 2023 рік в сумі 641204,29 грн, за 2024 рік в сумі 411945,03 грн;
- пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, пп.1.1 та пп.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами і доповненнями) ФОП ОСОБА_1 в періоді з 05.12.2019 по 18.11.2022, з 01.08.2023 по 31.12.2024 в загальній сумі в сумі 14 043 727 грн в тому числі за 2022 в сумі 1209738,00 грн, за 2023 в сумі 12 833 989,00 грн, за 2024 завищено в сумі 1689121,70 грн., занижено витрати на загальну суму 10060140,10 грн, 2022 рік в сумі 788399,90 грн, за 2023 рік в сумі 9271740,20 грн, та завищення витрат за 2024 рік в сумі 3977705,18 грн., що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 6 272 170,46 грн., в тому числі за 2022 рік в сумі 421 338,10 грн., за 2023 рік в сумі 3562248,88 грн, за 2024 рік в сумі 2288583,48 грн, та відповідно, до заниження військового збору, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 94 082,55 грн., в тому числі 2022 рік в сумі 6 320,07 грн., в 2023 рік в сумі 53 433,73 грн, в 2024 рік в сумі 34 328,75 грн;
- пп.47.1.3 п.47.1 ст.47, п.51.1 ст.51, пп. “б” п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями, абз.15 пп.3.1, пп.3.2, пп.3.3, пп.3.6 п.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 із змінами та доповненнями, а саме не повідомлення державної податкової інспекції за встановленою формою відомостей про доходи громадян: не відображення в поданих до Бердичівської ДПІ податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку форми №4-ДФ за IV квартал 2019 року, І - IV квартали 2020 року, І - IV квартали 2021 року, І - IV квартали 2022 року, І - IV квартали 2023 року та І - IV квартали 2024 року відомостей про доходи, які виплачувалися фізичним особам - підприємцям під ознакою доходу « 157», як доходи, виплачені самозайнятим особам та під ознакою доходу « 106», як доходи, виплачені фізичним особам;
- п.1 ч.2 ст.6, п.2 ч.1,4,3 ст.7, ч.2 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» від 08.07.2010 №2464-VI із змінами та доповненнями встановлено заниження в періоді з 05.12.2019 по 17,11,2022, з 01.08.2023 по 31.12.2024 суми єдиного внеску, нарахованого з самостійно визначених сум доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі 22,0% з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та розміру мінімального страхового внеску, на загальну суму 114 804,36 грн, в тому числі за 2022 рік в сумі 114804,36 грн;
- п.181.1 ст.181, п.183,1, п.183.2, п.183.10 ст.183, пп. «а» п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.200.1 ст.200, п.202.1 ст.202 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 зі змінами та доповненнями, а саме не реєстрація в обов`язковому порядку ФОП ОСОБА_1 з 11.10.2022 платником податку на додану вартість при перевищенні ним загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розділом V ПКУ, нарахованої (сплаченої) їй протягом останніх 12 календарних місяців, 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), в результаті чого занижено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість, яке сплачується до державного бюджету, за період з 11.10.2022 по 11.09.2023 на загальну суму 1534377грн, у тому числі по періодах: за жовтень 2022 року у сумі 13 766 грн, за листопад 2022 року у сумі 25 027 грн, за грудень 2022 року у сумі 98 899 грн, за січень 2023 року у сумі 112 515 грн, лютий 2023 в сумі 103 459 грн, березень 2023 в сумі 126 124 грн, квітень 2023 в сумі 142 799 грн, травень 2023 в сумі 179 865 грн, червень 2023 в сумі 207 681 грн, липень 2023 в сумі 210111 грн, серпень 2023 в сумі 241 344 грн, вересень 2023 в сумі 72 787 грн. в результаті порушень викладених в п.2.6.1 розділу 2.6 цього акту перевірки;
- ст. 15 Закону № 481 від 19.12.1995 (із змінами) «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах та пального» (із змінами) (статті 23 Закону України від 18.06.2024 №3817-ІХ «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального»); Житомирська, 44а в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » здійснювалась роздрібна торгівля тютюновими виробами без наявності ліцезії в період з 01.06.2023 по 19.09.2023, а саме термін дії ліцензії на роздрібну торгівлю тютюновими виробами від 15.12.2022 №06030311202202692 з 22.12.2022 по 22.12.2023. Дану ліцензію №06030311202202692 від 15.12.2022 було анульовано розпорядженням №130-р від 31.05.2023, наступна ліцензія видана від 13.09.2023 № 06030311202302141 терміном дії з 20.09.2023 по 20.09.2024. За вказаний період реалізовано тютюнових виробів без наявності ліцензії на загальну суму 1127557,5 грн, а саме в період роздрібної торгівлі тютюновими виробами без наявності ліцензії через РРО №3000949886 вказаний в додатку до ліцензій від 15.12.2022 №06030311202202692 з 01.06.2023 по 30.06.2023 реалізовано тютюнових виробів на загальну суму 301894,00 грн, з 01.07.2023 по 31.07.2023 реалізовано тютюнових виробів на загальну суму 307681,5 грн, з 01.08.2023 по 31.01.2023 реалізовано тютюнових виробів на загальну суму 326785,5 грн, з 1.09.2023 по 19.09.2023 реалізовано тютюнових виробів на загальну суму 191196,5 грн.
На підставі вказаних висновків, Головним управлінням ДПС у Житомирській області прийнято оскаржувані рішення, а саме:
- податкове повідомлення - рішення від 19.01.2026 №0016172407, яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатом річного декларування у загальній сумі 1411237,73 грн, з яких: за податковими зобов`язаннями 1128990,18 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 282247,55 грн;
- податкове повідомлення - рішення від 19.01.2026 №0016182407, яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у загальній сумі 117603,19 грн, з яких: за податковими зобов`язаннями 94082,55 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 23520,64 грн;
- податкове повідомлення - рішення від 19.01.2026 №0017192407, яким до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафну санкцію у сумі 1020,00 грн за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати;
- рішення №0016222407 від 19.01.2016 про застосування штрафних фінансових санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно не нарахованого єдиного внеску, яким до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафну санкцію у сумі 34441,31 грн;
- податкове повідомлення - рішення від 19.01.2026 №0016232407, яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у загальній сумі 1917971,25 грн, з яких: за податковими зобов`язаннями 1534377 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 383594,25 грн;
- податкове повідомлення - рішення від 19.01.2026 №000/1720/09-01, яким до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафну санкцію у розмірі 2255115грн за платежем: адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
Головним управлінням ДПС у Житомирській області 19.01.2026 сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки), якою вимагає сплатити недоїмку у розмірі 114804,36грн.
Звертаючись до суду з позовом, позивач вважає протиправними та такими, що порушують її права, оскаржувані рішення відповідача.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі - ПК України).
За визначенням, наведеним у пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 ПК України, господарська діяльність - діяльність особи, що пов`язана з виробництвом (виготовленням) та/або реалізацією товарів, виконанням робіт, наданням послуг, спрямована на отримання доходу і проводиться такою особою самостійно та/або через свої відокремлені підрозділи, а також через будь-яку іншу особу, що діє на користь першої особи, зокрема за договорами комісії, доручення та агентськими договорами.
Відповідно до пункту 36.1 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом (пункт 36.3 статті 36 ПК Кодексу).
Згідно з пунктом 38.12 статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
При цьому, підпунктом 16.1.4. пункту 16.1 статті 16 ПК України визначено, що платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно (пункт 31.1 статті 31 ПК України).
Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення.
Статтею 19 Конституції України закріплено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно п.75.1 ст.75 ПК України, контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до 75.1.2 п.75.1 ст.75 ПК України, документальною перевіркою вважається перевірка, предметом якої є своєчасність, достовірність, повнота нарахування та сплати усіх передбачених цим Кодексом податків та зборів, а також дотримання валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) та яка проводиться на підставі податкових декларацій (розрахунків), фінансової, статистичної та іншої звітності, регістрів податкового та бухгалтерського обліку, ведення яких передбачено законом, первинних документів, які використовуються в бухгалтерському та податковому обліку і пов`язані з нарахуванням і сплатою податків та зборів, виконанням вимог іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також отриманих в установленому законодавством порядку контролюючим органом документів та податкової інформації, у тому числі за результатами перевірок інших платників податків.
Щодо податкового повідомлення - рішення від 19.01.2026 №000/1720/09-01, яким до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафну санкцію у розмірі 2255115 грн за платежем: адміністративні штрафи та штрафні санкції за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
У Акті від 29.12.2025 вказано: "В ході перевірки ФОП ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), яка має ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами за адресою здійснення роздрібної торгівлі - АДРЕСА_1 в магазині « ІНФОРМАЦІЯ_1 » здійснювалась роздрібна торгівля тютюновими виробами без наявності ліцензії в період з 01.06.2023 по 19.09.2023, а саме термін дії ліцензії на роздрібну торгівлю тютюновими виробами від 15.12.2022 №06030311202202692 з 22.12.2022 по 22.12.2023. Дану ліцензію № 06030311202202692 від 15.12.2022 було анульовано розпорядженням №130-р від 31.05.2023, наступна ліцензія видана від 13.09.2023 № 06030311202302141 терміном дії з 20.09.2023 по 20.09.2024. За вказаний період реалізовано тютюнових виробів без наявності ліцензії на загальну суму 1127557,5 грн ( т. 1 а.с. 73 на звороті).
Отже, позивачем було отримано ліцензію на роздрібну торгівлю тютюновими виробами від 15.12.2022 №06030311202202692 з 22.12.2022 по 22.12.2023; 
розпорядженням №130-р від 31.05.2023 було анульовано ліцензію №06030311202202692 від 15.12.2022.
13.09.2023 видано ліцензію № 06030311202302141 на роздрібну торгівлю тютюновими виробами, терміном дії з 20.09.2023 по 20.09.2024.
Відповідач висновує, що позивачем у період із 01.06.2023 по 19.09.2023 здійснювалась роздрібна торгівля тютюновими виробами без наявності ліцензії.
Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині, представник позивача зазначає, що розпорядження про анулювання ліцензії від 31.05.2023 р. № 130-р про анулювання ліцензії №0603031120320269 не було отримано ФОП ОСОБА_1 поштою, поштове відправлення не вручалося, а в Електронному кабінеті платника податків відповідний документ у встановлені законом строки не відображався/не був підписаний ЕЦП.
Щодо вказаних сторонами аргументів, суд зазначає наступне.
Основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, експорту, імпорту, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, забезпечення їх високої якості та захисту здоров`я громадян, а також посилення боротьби з незаконним виробництвом та обігом алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального на території України визначає Закон України від 19.12.1995 №481/95-ВР "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального" (далі - Закон №481/95-ВР, чинний на час спірних відносин у даній справі).
За визначенням, наведеним у ст.1 Закону №481/95-ВР ліцензія (спеціальний дозвіл) - документ, що засвідчує право суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) на провадження одного із зазначених у цьому Законі видів діяльності протягом визначеного строку.
Статтею 15 Закону №481/95-BP, визначено, що ліцензії на всі види діяльності, передбачені цією статтею, видаються за умови обов`язкової реєстрації об`єкта оподаткування відповідно до вимог пункту 63.3 статті 63 Податкового кодексу України.
Ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, видаються уповноваженими Кабінетом Міністрів України органами виконавчої влади в містах, районах, районах у містах Києві та Севастополі за місцем торгівлі суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) терміном на один рік.
Ліцензія видається за поданою нарочно, поштою або в електронному вигляді заявою суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво), до якої додається документ, що підтверджує внесення річної плати за ліцензію (крім ліцензії на оптову торгівлю пальним за наявності місць оптової торгівлі пальним, роздрібну торгівлю пальним, зберігання пального з метою подальшої його реалізації іншим споживачам).
Ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного розпорядження на підставі: Ліцензія анулюється шляхом прийняття органом, який видав ліцензію, відповідного розпорядження на підставі: заяви суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво); рішення про скасування державної реєстрації суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво); несплати чергового платежу за ліцензію; встановлення факту незаконного використання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) марок акцизного податку (стосовно імпортерів); встановлення факту торгівлі суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольними напоями або тютюновими виробами без марок акцизного податку; рішення суду про встановлення факту переміщення суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) алкогольних напоїв або тютюнових виробів поза митним контролем; порушення вимог статті 15-3 цього Закону щодо продажу алкогольних напоїв, тютюнових виробів особам, які не досягли 18 років або у не визначених для цього місцях; отримання від уповноважених органів інформації, що документи, копії яких подані разом із заявою на отримання ліцензії, не видавалися/не погоджувалися такими органами; встановлення факту подання заявником недостовірних даних у документах, поданих разом із заявою на отримання ліцензії; встановлення факту здійснення роздрібної торгівлі через реєстратори розрахункових операцій (книги обліку розрахункових операцій), не зазначені в ліцензії; встановлення факту відсутності суб`єкта господарювання (у тому числі іноземного суб`єкта господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) за місцезнаходженням та/або за місцезнаходженням провадження діяльності, які зазначені у виданій ліцензії; порушення термінів звернення до органу ліцензування щодо зміни відомостей, зазначених у виданій суб`єкту господарювання (у тому числі іноземному суб`єкту господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) ліцензії; відмови, без законодавчих підстав, від доступу представника контролюючого органу до проведення перевірки відповідно до вимог статей 80, 81 Податкового кодексу України, на підставі акта, складеного посадовими (службовими) особами податкового органу, який засвідчує факт відмови.
Ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання (у тому числі іноземним суб`єктом господарювання, який діє через своє зареєстроване постійне представництво) розпорядження про її анулювання в електронній формі засобами електронного зв`язку.
Водночас, Верховний Суд у своїй постанові від 25 липня 2024 року у справі №520/17572/2020 виснував, що для правильної кваліфікації правопорушення, яке полягає у здійсненні торгівлі без наявності ліцензії, у випадку якщо таку ліцензію було анульовано або призупинено, необхідно обов`язково враховувати, що суб`єкт господарювання повинен бути обізнаним про ці обставини, адже логічним є те, що, не знаючи про позбавлення права на провадження певного виду діяльності, суб`єкт господарювання буде продовжувати її здійснення.
При цьому відповідно до положень статті 15 Закону № 481 ліцензія уважається призупиненою чи анульованою лише з моменту одержання суб`єктом господарювання письмового розпорядження про застосування таких заходів.
Правила листування платників податків та контролюючих органів наведені у статті 42 ПК України:
42.1. Податкові повідомлення - рішення, податкові вимоги або інші документи з питань адміністрування податків, зборів, платежів, податкового контролю, у тому числі з питань проведення перевірок, звірок, адресовані контролюючим органом платнику податків, повинні бути складені у письмовій формі, відповідним чином підписані та у випадках, передбачених законодавством, завірені печаткою такого контролюючого органу і відображатися в електронному кабінеті.
42.2. Документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
42.4. Платники податків, які подають звітність в електронній формі та/або пройшли електронну ідентифікацію онлайн в електронному кабінеті, можуть здійснювати листування з контролюючими органами засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги". Для осіб, які є фінансовими агентами, листування з контролюючим органом в електронній формі є обов`язковим у випадках, визначених цим Кодексом.
Листування контролюючих органів з платниками податків, зазначеними в абзаці першому цього пункту, які подали заяву про бажання отримувати документи через електронний кабінет, а також з фінансовими агентами у випадках, визначених цим Кодексом, здійснюється засобами електронного зв`язку в електронній формі з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги" шляхом надіслання документа в електронний кабінет з одночасним надісланням платнику податків на його електронну адресу (адреси) інформації про вид документа, дату та час його надіслання в електронний кабінет.
Документ, надісланий контролюючим органом в електронний кабінет, вважається врученим платнику податків або фінансовому агенту, якщо він сформований з дотриманням вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг" та "Про електронні довірчі послуги" та є доступним в електронному кабінеті.
Датою вручення платнику податків або фінансовому агенту документа є дата, зазначена у квитанції про доставку у текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету автоматично та свідчить про дату та час доставки документа платнику податків/фінансовому агенту. У разі якщо доставка документа відбулася після 18 години, датою вручення документа платнику податків/фінансовому агенту вважається наступний робочий день. Якщо доставка відбулася у вихідний чи святковий день, датою вручення документа платнику податків/фінансовому агенту вважається перший робочий день, що настає за вихідним або святковим днем.
У разі неотримання контролюючим органом квитанції про доставку документа в електронний кабінет протягом двох робочих днів з дня його надіслання такий документ у паперовій формі на третій робочий день з дня відправлення з електронного кабінету надсилається за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків/фінансового агента рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручається платнику податків/фінансовому агенту (його представнику).
Наведене узгоджується з висновками Верховного Суду, сформульованими у постанові від 09.05.2024 у справі №280/923/23 та підтримане Верховним Судом у постанові від 13.05.2026 у справі № 320/46653/24.
Як вже зазначалось судом, відповідно до норм спеціального Закону №481/95 ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання розпорядження про її анулювання в електронній формі засобами електронного зв`язку.
Саме такий спосіб направлення контролюючим органом цього розпорядження суб`єкту господарювання пояснюється необхідністю точної фіксації дати та часу вручення суб`єкту господарювання такого документу, з огляду на правові наслідки анулювання/недійсності ліцензії, які виникають з цього моменту як для суб`єкта господарювання (платника акцизного податку), так і для контролюючого органу.
Зважаючи на правила обміну електронними документами між платниками та контролюючими органами, доказом одержання суб`єктом господарювання розпорядження про анулювання ліцензії є квитанція про доставку документу в текстовому форматі, що відправляється з електронного кабінету автоматично та свідчить про дату та час доставки документа платнику податків.
Цей документ дозволяє встановити момент, з якого видана ліцензія вважається недійсною, а суб`єкт господарювання втрачає право на проведення відповідного виду діяльності.
За приписами п. 13 ч. 2 ст. 73 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, спиртових дистилятів, біоетанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального", до суб`єктів господарювання за вчинені правопорушення застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу в таких розмірах: оптова або роздрібна торгівля алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без наявності відповідної ліцензії (крім випадків, передбачених цим Законом) - 200 відсотків вартості реалізованих товарів (продукції), але не менше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року.
Отже, фінансові санкції застосовуються до платника податків у разі торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, без наявності відповідної ліцензії.
При цьому статтею 15 Закону №481-95 чітко визначено, що ліцензія анулюється та вважається недійсною з моменту одержання суб`єктом господарювання розпорядження про її анулювання.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Судом при наданні правової оцінки спірним правовідносинам у означеній частині зазначається, що відповідачем до суду надано докази, що розпорядження від 31.05.2023 №130-р відправлено платнику (т. 2 а.с. 153, 154).
Скрин електронного кабінету платника, наданий відповідачем, не містить доказів, дати отримання розпорядження від 31.05.2023 ФОП ОСОБА_1 , а тому не може вважатись належним доказом отримання такого документу платником у період із 31.05.2023 по 19.09.2023.
Контролюючим органом до суду не надано ані квитанції про доставку розпорядження від 31.05.2023 №130-р в електронний кабінет ФОП ОСОБА_1 , ані доказів направлення такого рішення позивачу рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особистого вручення такого розпорядження платнику.
Згідно пункту 109.1 статті 109 ПК України податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Водночас, суд зазначає, що податковим правопорушення є саме протиправне діяння. Надаючи правову оцінку наявності такої ознаки у діянні позивача, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідачем до суду не надано жодних доказів того, що позивач одержала розпорядження від 31.05.2023 про анулювання ліцензії від 15.12.2022 №06030311202202692, що свідчить про відсутність доказів, що ФОП ОСОБА_1 могла знати та/або знала про винесення розпорядження про анулювання ліцензії на роздрібну торгівлю тютюновими виробами, а тому при здійсненні реалізації підакцизних товарів у період із 01.06.2023 по 19.09.2023, позивач не знала про позбавлення її права на провадження такого виду діяльності, що у свою чергу свідчить про відсутність підстав для застосування до ФОП ОСОБА_1 фінансових санкцій у вигляді штрафу, визначеного п.13 ч. 2 ст. 73 Закону №3817.
З огляду на встановлені обставини, що підтверджуються належними доказами, суд дійшов висновку, що податкове повідомлення - рішення від 19.01.2026 №000/1720/09-01 є протиправним, а тому підлягає скасуванню.
Щодо податкового повідомлення - рішення від 19.01.2026 №0016172407, яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується фізичними особами за результатом річного декларування у загальній сумі 1411237,73 грн, з яких: за податковими зобов`язаннями 1128990,18 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 282247,55 грн, суд зазначає наступне.
У розділі Акта від 29.12.2025 "ІІІ Висновки" вказано, що документальною плановою виїзною перевіркою встановлено порушення пп.177.4.1, 177.4.2, 177.4.3, 177.4.4, 177.4.5 п.177.4, п.177,2, п.177.10 ст.177, пп.16.1.2 п.16.1 ст.16, пп.9.3 п.9 підрозділу 8 Розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI із змінами і доповненнями ФОП ОСОБА_1 в річних податкових деклараціях про майновий стан і доходи за 2019 - 2024 (додатку Ф2 до неї) занижено доходи в загальній сумі 12354605,30грн в тому числі за 2022 в сумі 1 209 738,00 грн, за 2023 в сумі 12833989,00грн, за 2024 завищено в сумі 1689121,70 грн, занижено витрати на загальну суму 10060140,10 грн, 2022 рік в сумі 788399,90 грн, за 2023 рік в сумі 9271740,20грн, та завищення витрат за 2024 рік в сумі 3977705,18 грн, що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму на загальну суму 6272170,46 грн, в тому числі за 2022 рік в сумі 421 338,10 грн, за 2023 рік в сумі 3562248,88 грн, за 2024 рік в сумі 2288583,48 грн та, відповідно, до заниження податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 1128 990,68 грн, в тому числі за 2022 рік в сумі 75840,86 грн, за 2023 рік в сумі 641204,29 грн, за 2024 рік в сумі 411945,03 грн.
Щодо висновків податкового органу, що відповідно до пп.9.3 п.9 підрозділу 8 Розділу XX ПКУ в періоді з 18.11.2022 по 31.07.2023 ФОП ОСОБА_1 не мала права перебувати на спрощеній системі оподаткування.
На сторінці 19 Акта від 29.12.2025 вказано: в порушення пп.9.3 п.9 підрозділу 8 Розділу XX Податкового кодексу України ФОП ОСОБА_1 не могла бути платником єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, передбаченої п.9 підрозділу 8 розділу XX ПКУ в частині заборони здійснювати продаж підакцизних товарів (крім роздрібного продажу паливно-мастильних матеріалів в ємностях до 20 літрів та діяльності фізичних осіб, пов`язаної з роздрібним продажем пива, сидру, пері (без додавання спирту) та столових вин) та зобов`язана була з 18.11.2022 по 31.07.2023 обрати загальну систему оподаткування, обліку та звітності та відповідно до пп.9.3 ст.9 підрозділу 8 Розділу XX ПКУ в періоді з 18.11.2022 по 31.07.2023 не мала права перебувати на спрощеній системі оподаткування. За даними перевірки згідно відомостей фіскальних звітних чеків (Z-звіт) РРО та виторгів РРО, ФОП ОСОБА_1 за період з 18.11.2022 по 31.12.2022 отримала доходи (без врахування суми акцизного податку) в сумі 1 209 738,00 грн.... В результаті вищевказаного ФОП ОСОБА_1 занижено доходи в сумі 14 043 727,00 грн в періоді з 01.01.2022 по 31.12.2024, в тому числі за 2022 в сумі 1 209 738,00 грн, за 2023 в сумі 12 833 989,00 грн.
Перевіркою правильності визначення вартості документально підтверджених витрат, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, відображених у колонках 5, 6, 7, 8 рядка 1 розділу І додатку Ф2 до річної податкової декларації про майновий стан і доходи за 2019-2023 «Вартість документально підтверджених витрат, пов`язаних з господарською діяльністю» встановлено їх заниження в періоді з 05.12.2019 по 17.11.2022, з 01.08.2023 по 31.12.2024 : на загальну суму 10 060 140,10 грн, 2022 рік в сумі 788 399,90 грн, за 2023 рік в сумі 9 271 740,20 грн.
На сторінці 24 Акта від 29.12.2025 вказано: "до складу витрат не віднесено вартість товарів (алкогольні напої, тютюнові вироби), безпосередньо пов`язаних з отриманими доходами, придбання та оплата яких підтверджена відповідними первинними, розрахунковими та іншими документами (колонка 5) додатку Ф2 декларації про майновий стан і доходи та витрати на оплату праці, нарахування на заробітну плату (колонка 6) додатку Ф2 декларації про майновий стан і доходи чим занижено витрати в сумі 10060140,10 грн, в тому числі з 18.11.2022 по 31.12.2022 в сумі 788 399,90 грн, з 01.01.2023 по 31.07.2023 році в сумі 9 271 740,20 грн...
Сторонами визнається, що із 18.11.2022 по 31.07.2023 ФОП ОСОБА_1 перебувала на спрощеній системі оподаткування третьої групи.
За приписами п. 291.2 та 291.3 ст. 291 ПК України, спрощена система оподаткування, обліку та звітності - особливий механізм справляння податків і зборів, що встановлює заміну сплати окремих податків і зборів, встановлених пунктом 297.1 статті 297 цього Кодексу, на сплату єдиного податку в порядку та на умовах, визначених цією главою, з одночасним веденням спрощеного обліку та звітності.
Юридична особа чи фізична особа - підприємець може самостійно обрати спрощену систему оподаткування, якщо така особа відповідає вимогам, встановленим цією главою, та реєструється платником єдиного податку в порядку, визначеному цією главою.
Відповідно до вимог п. 291.4 ст. 291 ПК України, суб`єкти господарювання, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності, поділяються на такі групи платників єдиного податку:
3) третя група - фізичні особи - підприємці, які не використовують працю найманих осіб або кількість осіб, які перебувають з ними у трудових відносинах, не обмежена та юридичні особи - суб`єкти господарювання будь-якої організаційно-правової форми, у яких протягом календарного року обсяг доходу не перевищує 1167 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24 лютого 2022 року в Україні введений воєнний стан, який на підставі указів Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжувався та станом на час розгляду справи триває.
З метою реалізації необхідних заходів щодо підтримки військових і правоохоронних підрозділів у відбитті збройного нападу російської федерації та забезпечення прав і обов`язків платників податків Верховна Рада прийняла Закон України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо особливостей оподаткування та подання звітності у період дії воєнного стану» від 3 березня 2022 року № 2118-IX, який набрав чинності 7 березня 2022 року (далі - Закон №2118-IX).
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15 березня 2022 року № 2120-IX підрозділ 8 доповнено пунктом 9 такого змісту:
"9. Установити, що тимчасово, з 1 квітня 2022 року до припинення або скасування воєнного, надзвичайного стану на території України, положення розділу XIV Податкового кодексу України застосовуються з урахуванням таких особливостей:
9.3. Платниками єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, без урахування обмежень, встановлених пунктом 291.5 статті 291 цього Кодексу, не можуть бути:
1) суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють:
діяльність з організації, проведення азартних ігор, лотерей (крім розповсюдження лотерей), парі (букмекерське парі, парі тоталізатора);
обмін іноземної валюти;
виробництво, експорт, імпорт, продаж підакцизних товарів (крім роздрібного продажу паливно-мастильних матеріалів в ємностях до 20 літрів та діяльності фізичних осіб, пов`язаної з роздрібним продажем пива, сидру, пері (без додання спирту) та столових вин);
видобуток, реалізацію корисних копалин;
9.4. Відсоткова ставка єдиного податку для платників єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, встановлюється у розмірі 2 відсотки доходу.
Законом України від 01.04.2022 № 2173 "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо адміністрування окремих податків у період воєнного, надзвичайного стан", набрав чинності 16.04.2022 внесено зміни до ПК України:
у пункті 9 підрозділу 8:
у підпункті 9.3:
в абзаці п`ятому слова "діяльності фізичних осіб, пов`язаної з роздрібним продажем пива, сидру, пері (без додання спирту) та столових вин)" замінити словами "роздрібної торгівлі підакцизними товарами".
У період із 18.11.2022 по 31.07.2023 норма п. 9.3 підрозділу 8 Розділу XX ПК України мала наступну редакцію:
9.3. Платниками єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, без урахування обмежень, встановлених пунктом 291.5 статті 291 цього Кодексу, не можуть бути:
1) суб`єкти господарювання (юридичні особи та фізичні особи - підприємці), які здійснюють:
виробництво, експорт, імпорт, продаж підакцизних товарів (крім роздрібного продажу паливно-мастильних матеріалів в ємностях до 20 літрів, роздрібної торгівлі підакцизними товарами).
Отже, спрощена система оподаткування передбачена законодавцем як інструмент для суб`єктів господарювання з невеликим обсягом доходу, з метою зменшення адміністративного та податкового навантаження на них. Проте, у зв`язку із запровадженням воєнного стану в Україні, законодавець запровадив спеціальний тимчасовий режим спрощеної системи оподаткування, що дозволяє майже будь-якому суб`єкту господарювання (за деякими винятками за видами діяльності) перейти на сплату єдиного податку за ставкою 2%. Такий перехід є тимчасовим і діє до закінчення воєнного стану. 
Зі змісту Акта від 29.12.2025 вбачається, що відповідачем заперечується право позивача на застосування спеціального режиму оподаткування, визначеного у п. 9 підрозділу 8 Розділу XX ПК України у період із 18.11.2022 по 31.07.2023.
При цьому, відповідачем у Акті від 29.12.2025 процитовано норму п. 9.3 підрозділу 8 Розділу XX ПК України у редакції, яка не була чинною у період перебування ФОП ОСОБА_1 на спрощеній системі оподаткування третьої групи, тобто із 18.11.2022 по 31.07.2023.
Так пунктом 9.3 підрозділу 8 Розділу XX ПК України у період із 18.11.2022 по 31.07.2023 було чітко визначено, що платниками єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, не можуть бути суб`єкти господарювання які здійснюють, зокрема, продаж підакцизних товарів (крім .... роздрібної торгівлі підакцизними товарами).
З огляду на вказане правове регулювання спірних правовідносин, суд висновує, що є безпідставними та такими, що суперечать чинним на дату спірних правовідносин правовим нормам, висновки податкового органу, що ФОП ОСОБА_1 не могла бути платником єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, передбаченої пп. 9.3 п.9 підрозділу 8 розділу XX ПК України за період з 18.11.2022 по 31.07.2023, оскільки видом діяльності ФОП ОСОБА_1 у цей період є роздрібна торгівля підакцизними товарами, яка визначена законодавцем, як виключення.
При цьому стаття 177 ПК України, про порушення норм яких вказує відповідач у Акті від 29.12.2025, регулює питання оподаткування доходів, отриманих фізичною особою - підприємцем від провадження господарської діяльності, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування.
Однак, як висновується судом під час розгляду даної адміністративної справи, позивач у період із 18.11.2022 по 31.07.2023 обрала спрощену систему оподаткування, була платником єдиного податку третьої групи та правомірно використовувала особливості оподаткування, передбачені пп.9.3 п.9 підрозділу 8 розділу XX ПК України.
За приписами п. 296.3 ст. 296 ПК України, платники єдиного податку третьої групи подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для квартального податкового (звітного) періоду.
Відповідно до пп. 9.7 п. 9 підрозділу 8 розділу XX ПК України, платники єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, подають до контролюючого органу податкову декларацію платника єдиного податку у строки, встановлені для місячного податкового (звітного) періоду, крім випадків, передбачених цих пунктом.
Згідно норми пп. 2 п. 297.1 ст. 297 ПК України, платники єдиного податку звільняються від обов`язку нарахування, сплати та подання податкової звітності з податку на доходи фізичних осіб у частині доходів (об`єкта оподаткування), що отримані в результаті господарської діяльності платника єдиного податку першої - четвертої групи (фізичної особи) та оподатковані згідно з цією главою.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем до контролюючого органу були подані податкові декларації платника єдиного податку третьої групи на період дії воєнного, надзвичайного стану в Україні (т. 1 а.с. 81-82, 84-92).
Суд звертає увагу, що при формуванні висновків Акта від 29.12.2025, відповідачем не виокремлювались суми доходів, відображених позивачем у податковій звітності за 2023 рік, при цьому на аркуші 19 Акта від 29.12.2025 зазначено, що "В результаті вищевказаного ("ФОП ОСОБА_1 не могла бути платником єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, передбаченої п,9 підрозділу 8 розділу XX ПКУ", - уточнення суду) ФОП ОСОБА_1 занижено доходи .... за 2023 в сумі 12 833 989,00 грн, що свідчить на користь висновку, що вказана сума є такою, що виникла у період перебування позивача на спрощеній системі оподаткування (платник єдиного податку третьої групи). Вказані висновки відповідачем під час розгляду справи не спростовано.
З огляду на встановлені обставини, суд вважає помилковими висновки Головного управління ДПС у Житомирській області, викладені у Акті від 29.12.2025, в частині заниження позивачем в річних деклараціях про майновий стан і доходи за 2019-2024 роки доходу за 2022 рік в сумі 1209738,00 грн, доходу за 2023 рік 12833989,00 грн, а також заниження витрат в сумі 10060140,10 грн, в тому числі з 18.11.2022 по 31.12.2022, в сумі 788 399,90 грн, з 01.01.2023 по 31.07.2023 в сумі 9271740,20 грн, та, відповідно до заниження чистого оподатковуваного доходу: за 2022 рік в сумі 421388,10 грн; 2023 рік - 3562248,88 грн та відповідно до заниження податку на доходи фізичних осіб, що підлягає сплаті до бюджету за 2022 рік 75840,86 грн, за 2023 рік в сумі 641204,29 грн.
При цьому суд не вбачає підстав для здійснення перевірки числових значень, оскільки відповідачем заперечується саме право позивача на застосування особливостей оподаткування, визначених у пп. 9.3 п. 9 підрозділу 8 розділу XX ПК України.
Щодо висновку податкового органу в частині, що стосується періоду із 01.01.2024 по 31.12.2024.
Із 01.08.2023 по 31.12.2024 ФОП ОСОБА_1 перебувала на загальній системі оподаткування та була платником ПДФО.
У Акті від 29.12.2025, сторінка 23, вказано: розбіжності між даними платника та даними перевірки за період з 05.12.2019 по 18.11.2022, з 01.08.2023 по 31.12.2024 в графі 5 «Вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції» додатку Ф2 декларації про майновий стан і доходи чим завищено витрати за 2024 рік в сумі 3 977 705,18 грн, в тому числі;
- завищено витрати на вартість товарно - матеріальних цінностей по яких не отримано дохід та вони рахуються у залишках товарно-матеріальних цінностей наведених у Додатку №5 до першого примірника акта перевірки на загальну суму 2 461 388 грн.., у 2024 році в сумі - 2 461 388 грн;
- вартість товарно-матеріальних цінностей, по яких не проведено розрахунки на загальну за 2024 рік в сумі 220 480,88 грн (без ПДВ). ФОП ОСОБА_1 для проведення перевірки надана інформація про кредиторську заборгованість, яка становить за даними платника станом на 31.12.2023 в сумі 728 957,62 грн. (з ПДВ), на 31.12.2024 в сумі 235629,48 грн (з ПДВ);
- до валових витрат у 2024 році віднесено податок на додану вартість в сумі 1295836,30 грн із вартості реалізованих ТМЦ.
Згідно пункту 177.2 статті 177 ПК України об`єктом оподаткування є чистий оподатковуваний дохід, тобто різниця між загальним оподатковуваним доходом (виручка у грошовій та негрошовій формі) і документально підтвердженими витратами, пов`язаними з господарською діяльністю такої фізичної особи - підприємця.
Відповідно до п. 177.4 ст.177 ПК України до переліку витрат, безпосередньо пов`язаних з отриманням доходів, належать:
177.4.1 витрати, до складу яких включається вартість сировини, матеріалів, товарів, що утворюють основу для виготовлення (продажу) продукції або товарів (надання робіт, послуг), купівельних напівфабрикатів та комплектуючих виробів, палива й енергії, будівельних матеріалів, запасних частин, тари й тарних матеріалів, допоміжних та інших матеріалів, які можуть бути безпосередньо віднесені до конкретного об`єкта витрат;
177.4.2 витрати на оплату праці фізичних осіб, що перебувають у трудових відносинах з таким платником податку (далі - працівники), які включають витрати на оплату основної і додаткової заробітної плати та інших видів заохочень і виплат виходячи з тарифних ставок, у вигляді премій, заохочень, відшкодувань вартості товарів (робіт, послуг), витрати на оплату за виконання робіт, послуг згідно з договорами цивільно-правового характеру, будь-яка інша оплата у грошовій або натуральній формі, встановлена за домовленістю сторін (крім сум матеріальної допомоги, які звільняються від оподаткування згідно з нормами цього розділу); обов`язкові виплати, а також компенсація вартості послуг, які надаються працівникам у випадках, передбачених законодавством, внески платника податку на обов`язкове страхування життя або здоров`я працівників у випадках, передбачених законодавством;
177.4.3 суми єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у розмірах і порядку, встановлених законом;
177.4.4 інші витрати, до складу яких включаються витрати, що пов`язані з веденням господарської діяльності, які не зазначені в підпунктах 177.4.1 - 177.4.3 цього пункту, до яких відносяться витрати на відрядження найманих працівників, на послуги зв`язку, реклами, плати за розрахунково-касове обслуговування, на оплату оренди, ремонт та експлуатацію майна, що використовується в господарській діяльності, на транспортування готової продукції (товарів), транспортно-експедиційні та інші послуги, пов`язані з транспортуванням продукції (товарів), вартість придбаних послуг, прямо пов`язаних з виробництвом товарів, виконанням робіт, наданням послуг.
Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині, що стосуються висновків Акта від 29.12.2025 в частині завищення витрат на вартість товарно - матеріальних цінностей по яких не отримано дохід та вони рахуються у залишках товарно-матеріальних цінностей наведених у Додатку №5 до першого примірника акта перевірки на загальну суму 2461388грн, а також щодо висновків про завищення витрат за 2024 рік з підстав віднесення до таких витрат вартості товарно-матеріальних цінностей, по яких не проведено розрахунки на загальну за 2024 рік в сумі 220 480,88 грн, представник позивача зазначає, що відповідачем не було встановлено під час перевірки період виникнення залишків товарно - матеріальних цінностей та період їх отримання позивачем, не було зроблено аналізу в розрізі постачальників та найменування товару.
Окрім того, представник позивача зауважив, що позивачу не було надано для ознайомлення Додаток №5 до Акта від 29.12.2025.
Заперечуючи позовні вимоги, представник відповідача зазначає, що на запит про надання інформації та підтверджуючих документів, ФОП ОСОБА_1 було надано таблиці, в яких перелічено залишки товарно-матеріальних цінностей по яких не отримано дохід, однак такі залишки віднесені до витрат.
Тобто, підставою для формулювання висновків контролюючого органу про обсяг залишків нереалізованих товарно-матеріальних цінностей фактично слугувала лише інформація, надана самим платником.
Судом досліджено додані до матеріалів справи зазначені відповідачем таблиці та встановлено, що вони містять інформацію про період (вказано: "на конець дня", із зазначенням дати), назву товару, кількість, ціну та вартість (т. 2 а.с. 5-108).
Наказом Міністерства фінансів України від 20 серпня 2015 року № 727 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 22 грудня 2021 року № 702) затверджено Порядок оформлення результатів документальних перевірок дотримання законодавства України з питань податкового, валютного та іншого законодавства платниками податків (далі - Порядок №727).
Відповідно до пунктів 3-5 Розділу ІІ Порядку №727, акт документальної перевірки має містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм податкового, валютного законодавства, законодавства з єдиного внеску та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи (далі - податкове, валютне та інше законодавство, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи).
В акті документальної перевірки викладаються всі суттєві обставини фінансово-господарської діяльності платника податків, які стосуються фактів виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Факти виявлених порушень податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, викладаються в акті документальної перевірки чітко, об`єктивно та повною мірою з посиланням на первинні документи, регістри податкового та бухгалтерського обліку, фінансової та іншої звітності, інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів, ведення/складання яких передбачено законодавством, або отримані від інших суб`єктів господарювання, органів державної влади, у тому числі іноземних держав, правоохоронних органів, а також податкову інформацію, що підтверджує наявність зазначених фактів.
Обов`язково наводиться в акті документальної перевірки інформація щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документами та інформацією, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформація щодо пом`якшуючих обставин або обставин, що звільняють від фінансової відповідальності платника податків.
Отже, акт документальної перевірки повинен містити систематизований виклад виявлених під час перевірки фактів порушень норм законодавства з питань державної митної справи, податкового, валютного та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, з посиланням на первинні чи інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів.
Окрім того, відповідно до пп. 2 п. 4 Розділу ІІІ Порядку №727, описова частина акта (довідки) документальної перевірки складається так:
у разі встановлення перевіркою порушень податкового законодавства за кожним відображеним в акті документальної перевірки фактом порушення необхідно, зокрема,:
зазначити інформацію щодо фактів та обставин, які підтверджують та доводять наявність вини платника податків (з детальним їх описом; дослідженням, яке доводить, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, встановлених Податковим кодексом, проте не вжив достатніх заходів для їх дотримання; документи та інформацію, яка підтверджує наявність вини платника податків), а також інформацію щодо наявності пом`якшуючих обставин або обставин, що обтяжують або звільняють від фінансової відповідальності платника податків;
зазначити первинні документи, на підставі яких вчинено записи у податковому та/або бухгалтерському обліку, навести регістри бухгалтерського обліку, кореспонденцію рахунків операцій та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків, зборів, та докази, що підтверджують наявність факту порушення;
у разі відсутності первинних документів, документів податкового та/або бухгалтерського обліку, інших документів, що підтверджують факт порушення, або у разі ненадання їх для перевірки - зазначити перелік цих документів;
Разом з тим, Акт від 29.12.2025 містить лише інформацію щодо обсягів придбання та реалізації товарно-матеріальних цінностей за період із 2019 та 2024 років, а також інформацію про вартість товарно-матеріальних цінностей, по яких не проведено розрахунки з постачальниками за 2024 рік, однак механізму обчислення доходу платника у відповідному звітному періоді від реалізації товарно-матеріальних цінностей, як і розрахунку обсягів залишків товарно-матеріальних цінностей та суми грошового зобов`язання, як підсумку податкової перевірки, підтвердженого конкретними документами первинного бухгалтерського обліку, акт податкового органу не містить.
Наведене свідчить про те, що під час проведення документальної перевірки з боку контролюючого органу не було вчинено належних дій щодо аналізу походження залишків товарно-матеріальних цінностей, що перебували на реалізації у ФОП ОСОБА_1 , їх обсягу та вартості, а встановлення податковими інспекторами невідповідності залишків товарно-матеріальних цінностей станом на 31 грудня 2024 року, які відображені позивачем у податковій звітності, здійснено без врахування їх руху у період з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2024 року, зокрема і у період перебування позивача на спрощеній системі оподаткування.
Так, Верховний Суд у постанові від 14 серпня 2025 року у справі №240/34245/23 виснував, що прямі матеріальні витрати пов`язані з отриманим доходом, тому такі витрати можуть бути обліковані виключно після того, як буде отримано дохід від реалізації готової продукції, товарів, робіт, послуг.
Разом з тим, в акті від 29.12.2025 не вказано та під час розгляду справи податковим органом не надано доказів, що позивачем до витрат за 2024 рік включено суми витрат вартості товарно - матеріальних цінностей, які не були реалізовані нею у звітному періоді.
Положення пункту 163.1 статті 163 ПК України встановлюють, що об`єктом оподаткування резидента є: загальний місячний (річний) оподатковуваний дохід; доходи з джерела їх походження в Україні, які остаточно оподатковуються під час їх нарахування (виплати, надання); іноземні доходи - доходи (прибуток), отримані з джерел за межами України.
Відповідно до пункту 164.1 статті 164 ПК України базою оподаткування є загальний оподатковуваний дохід, з урахуванням особливостей, визначених цим розділом. Загальний оподатковуваний дохід - будь-який дохід, який підлягає оподаткуванню, нарахований (виплачений, наданий) на користь платника податку протягом звітного податкового періоду.
У відповіді на відзив (вх. №25641/26 від 09.07.2026) представник позивача зазначає, що ФОП ОСОБА_1 погоджується з висновком податкового органу щодо безпідставного врахуванням до складу валових витрат податку на додану вартість в сумі 1295836,30 грн, однак просить врахувати такі висновки відповідача в сукупності із іншими показниками ПДВ, розмір яких визначено під час перевірки.
Відповідачем на аркуші 23 Акта від 29.12.2025 висновується, що розбіжності між даними платника та даними перевірки в графі 5 «Вартість придбаних ТМЦ, що реалізовані або використані у виробництві продукції» додатку Ф2 декларації про майновий стан і доходи чим завищено витрати за 2024 рік, в тому числі: до валових витрат у 2024 році віднесено податок на додану вартість в сумі 1295836,30 грн із вартості реалізованих ТМЦ.
При цьому на аркуші 18 Акта від 29.12.2025 вказано: проведеною перевіркою відображених показників .... встановлено завищення задекларованих суб`єктом господарювання показників у колонці 4 рядка 1 розділу І додатку Ф2 до річної податкової декларації про майновий стан і доходи за 2019-2024 «Сума одержаного доходу» за 2024 за рахунок віднесення до валових доходів податку на додану вартість в сумі 1689121,70 грн.
Отже, оскільки податковий орган під час перевірки дійшов висновку, що позивачем завищено валові витрати у 2024 році шляхом віднесення до таких витрат сум ПДВ в розмірі 1295836,30 грн, а також про завищення валових доходів за рахунок віднесення до їх сум ПДВ в розмірі 1689121,70грн, суд висновує, що має місце завищення валового доходу в розмірі 393285,40 грн (1689121,70грн -1295836,30 грн), що не було враховано відповідачем при формуванні висновків перевірки, однак мало вплив на формування висновків про порушення позивачем податкового законодавства.
З огляду на встановлені судом обставини, що підтверджуються належними доказами, суд вважає помилковими висновки відповідача про завищення позивачем доходів за 2024 рік в розмірі 1689121,70 грн, завищення витрат за 2024 рік у розмірі 977705,18 грн, та, як наслідок заниження чистого оподатковуваного доходу за 2024 рік в розмірі 411945,03 грн.
Враховуючи встановлені обставини, що підтверджуються належними доказами, суд дійшов висновку про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 19.01.2026 №0016172407.
Щодо Вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.01.2026 №Ф-0016202407, яким Головне управління ДПС у Житомирській області вимагає сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску в розмірі 114804,36 грн (т. 1 а.с.143), суд зазначає наступне.
У Акті від 29.12.2025, аркуш 53, вказано: перевіркою достовірності відображення у звітності сум доходу, отриманого від здійснення господарської діяльності, на який нараховується єдиний внесок встановлено заниження ФОП ОСОБА_1 з 05.12.2019 по 17.11.2022, з 01.08.2023 по 31.12.2024 у звітності сум чистого оподатковуваного доходу, на який нараховується єдиний внесок у розмірі (22,0%) з урахуванням максимальної величини бази нарахування єдиного внеску та розміру мінімального страхового внеску на загальну суму 421 338,10 грн, в тому числі за 2022 рік в сумі 421 338,10 грн. .... Так, з урахуванням вимог п.2 ч.1 ст.7 Закону України „Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування” від 8 липня 2010р. №2464-VI (зі змінами та доповненнями) ФОП ОСОБА_1 в періоді з 05.12.2019 по 31.12.2024 занижено суму доходу, за рахунок порушень описаних у п. 2.1.2 акту перевірки.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначені Законом України Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від 08.07.2010 № 2464-VI (далі Закон № 2464-VI, в редакції, яка була чинна на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до частини першої статті 1 Закону №2464-VI у цьому Законі нижченаведені терміни вживаються в такому значенні:
- єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування (далі - єдиний внесок) - консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування;
- застрахована особа - фізична особа, яка відповідно до законодавства підлягає загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню і сплачує (сплачувала) та/або за яку сплачується чи сплачувався у встановленому законом порядку єдиний внесок;
- недоїмка - сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом.
максимальна величина бази нарахування єдиного внеску - максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює п`ятнадцяти розмірам мінімальної заробітної плати, встановленої законом, на яку нараховується єдиний внесок;
мінімальний страховий внесок - сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця;
За приписами ч.1 ст. 4 Закону №2464-VI, платниками єдиного внеску є: роботодавці: фізичні особи - підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 7 Закону № 2464-VI , єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб - підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, - на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску;
Згідно з частиною п`ятою статті 8 Закону № 2464-VI, єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску.
Відповідно до частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.
Представник позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, зазначив про відсутність у позивача обов`язку зі сплати єдиного соціального внеску у зв`язку з безпідставністю висновків перевірки про заниження ФОП ОСОБА_1 чистого оподатковуваного доходу за 2022 рік в сумі 421338,10 грн.
Суд, при наданні правової оцінки спірному рішенню, зазначає наступне.
Так, при розгляді позовної заяви та перевірці обґрунтованості висновків податкового органу, які стали підставою для формування податкового повідомлення рішення від 19.01.2026 №0016172407, судом висновувалось про помилковими тверджень Головного управління ДПС у Житомирській області, що викладені у Акті від 29.12.2025, в частині заниження позивачем чистого оподатковуваного доходу за 2022 рік в сумі 421388,10 грн.
Однак, при формуванні спірної вимоги, Головним управління ДПС у Житомирській області було здійснено нарахування недоїмки зі сплати єдиного внеску, виходячи із визначеного податковим органом доходу позивача за 2022 рік в сумі 421388,10 грн.
З огляду на викладене, суд вважає протиправною та такою, що підлягає скасуванню, вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.01.2026 №Ф-0016202407, якою вимагається сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску в розмірі 114804,36 грн.
Щодо рішення №0016222407 від 19.01.2026 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску, суд зазначає наступне.
У розрахунку фінансових санкцій (т. 1 а.с. 139) зазначено: 
період в якому виявлено порушення: 2022
період на який припадає термін подання звітності донарахованого (обчисленого) єдиного внеску: 2023; 
сума, на яку знижено ЄСВ; нарахування: 114804,36 грн;
% застосування фінансової санкції 10%;
розрахунковий розмір сум штрафних санкцій, грн: 34441,31 грн;
донараховано штрафну санкцію по ЄСВ: 34441,31 грн
Отже, рішення №0016222407 від 19.01.2026 є похідним від вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 19.01.2026 №Ф-0016202407, яким Головне управління ДПС у Житомирській області вимагає сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску в розмірі 114804,36 грн (т. 1 а.с.143).
Оскільки під час розгляду справи судом зроблено висновок про визнання протиправною та скасування вимоги від 19.01.2026 №Ф-001620240, то і №0016222407 від 19.01.2026 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску також підлягає скасуванню, як протиправне.
Щодо податкового повідомлення - рішення від 19.01.2026 №0016182407, яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування у загальній сумі 117603,19 грн, з яких: за податковими зобов`язаннями 94082,55 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 23520,64 грн, суд зазначає наступне.
Підставою для його прийняття слугували висновки перевірки про порушення позивачем - пп.162.1.1 п.162.1 ст.162, пп.163.1.1 п.163.1 ст.163, пп.164.1.3 п.164.1 ст.164, пп.1.1 та пп.1.2 п.16-1 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (зі змінами і доповненнями) ФОП ОСОБА_1 в періоді з 05.12.2019 по 18.11.2022, з 01.08.2023 по 31.12.2024 в загальній сумі в сумі 14043727 грн в тому числі за 2022 в сумі 1209738,00 грн, за 2023 в сумі 12 833 989,00 грн, за 2024 завищено в сумі 1689121,70 грн, занижено витрати на загальну суму 10060140,10 грн, 2022 рік в сумі 788399,90 грн, за 2023 рік в сумі 9271740,20 грн, та завищення витрат за 2024 рік в сумі 3977705,18 грн, що призвело до заниження чистого оподатковуваного доходу на загальну суму 6 272 170,46 грн., в тому числі за 2022 рік в сумі 421 338,10 грн, за 2023 рік в сумі 3562248,88 грн, за 2024 рік в сумі 2288583,48 грн, та відповідно, до заниження військового збору, що підлягає сплаті до бюджету на загальну суму 94 082,55 грн, в тому числі 2022 рік в сумі 6 320,07 грн., в 2023 рік в сумі 53 433,73 грн, в 2024 рік в сумі 34 328,75 грн.
За приписами пп. 1,1 та 1,2 п. 16-1 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України, тимчасово, до набрання чинності рішенням Верховної Ради України про завершення реформи Збройних Сил України, встановлюється військовий збір.
Платниками збору є особи, визначені пунктом 162.1 статті 162 цього Кодексу.
Об`єктом оподаткування збором є доходи, визначені статтею 163 цього Кодексу.
Судом зауважується, що підставою для прийняття спірного податкового повідомлення - рішення та, відповідно, нарахування податкових зобов`язань за платежем: військовий збір, що сплачується фізичними особами за результатами річного декларування, слугували висновки перевірки, зафіксовані в Акті від 29.12.2025, правову оцінку яким було надано судом при розгляду позовних вимог в частині, що стосувались підстав для прийняття податкового повідомлення - рішення від 19.01.2026 №0016172407.
Отже, оскільки судом на підставі належних доказів зроблено висновок про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 19.01.2026 №0016172407, то і податкове повідомлення - рішення від 19.01.2026 №0016182407, яке є похідним від нього, також є таким, що підлягає скасуванню судом як протиправне.
Щодо податкового повідомлення - рішення від 19.01.2026 №0016232407, яким Фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 збільшено суму грошового зобов`язання за платежем: податок на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) у загальній сумі 1917971,25 грн, з яких: за податковими зобов`язаннями 1534377 грн, за штрафними (фінансовими) санкціями 383594,25 грн, суд зазначає наступне. 
У розділі Акта від 29.12.2025 "ІІІ Висновки" вказано, що документальною плановою виїзною перевіркою встановлено порушення п.181.1 ст.181, п.183,1, п.183.2, п.183.10 ст.183, пп. «а» п.185.1 ст.185, п.187.1 ст.187, п.188.1 ст.188, п.200.1 ст.200, п.202.1 ст.202 Податкового кодексу України №2755-VI від 02.12.2010 зі змінами та доповненнями, а саме не реєстрація в обов`язковому порядку ФОП ОСОБА_1 з 11.10.2022 платником податку на додану вартість при перевищенні ним загальної суми від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з розділом V ПКУ, нарахованої (сплаченої) їй протягом останніх 12 календарних місяців, 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), в результаті чого занижено позитивне значення різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту з податку на додану вартість, яке сплачується до державного бюджету, за період з 11.10.2022 по 11.09.2023 на загальну суму 1534377 грн, у тому числі по періодах: за жовтень 2022 року у сумі 13 766 грн, за листопад 2022 року у сумі 25027 грн, за грудень 2022 року у сумі 98 899 грн, за січень 2023 року у сумі 112 515 грн, лютий 2023 в сумі 103459 грн, березень 2023 в сумі 126 124 грн, квітень 2023 в сумі 142 799 грн, травень 2023 в сумі 179 865 грн, червень 2023 в сумі 207 681 грн, липень 2023 в сумі 210111 грн, серпень 2023 в сумі 241 344 грн, вересень 2023 в сумі 72 787 грн. в результаті порушень викладених в п.2.6.1 розділу 2.6 цього акту перевірки."
Щодо позовних вимог в цій частині, представник позивача зазначає, що позивач не заперечує, що за останні 12 місяців із 01.10.2021 по 30.09.2022 граничний обсяг у 1 млн. грн. був перевищений і становив 1 013 598,70 грн, та погоджується, що у нього виник обов`язок зареєструватися платником податку на додану вартість із 11.10.2022, однак позивач не погоджується із донарахованими податковими зобов`язаннями за актом перевірки, оскільки вважає, що донарахування податкових зобов`язань за період із 18.11.2022 по 31.07.2023 здійснено відповідачем протиправно, без врахування обраної позивачем системи оподаткування та в порушення вимог п.9.5. п.9 підрозділу 8 розділу ХХ ПКУ.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам в цій частині, суд зазначає наступне:
у період із 05.12.2019 по 17.11.2022 ФОП ОСОБА_1 перебувала на загальній системі оподаткування та була платником ПДФО;
із 18.11.2022 по 31.07.2023 - ФОП ОСОБА_1 перебувала на спрощеній системі оподаткування третьої групи (аркуш 9 акта від 29.12.2025, т. 1 а.с. 29 на звороті);
із 01.08.2023 по 31.12.2024 ФОП ОСОБА_1 перебувала на загальній системі оподаткування та була платником ПДФО;
із 12.09.2023 ФОП ОСОБА_1 - платник ПДВ (свідоцтво про реєстрацію платника ПДВ від 10.08.2023, дата реєстрації платника ПДВ - 12.09.2023.
На аркуші 63 Акта від 29.12.2025 зазначено: "Згідно виторгів по РРО обсяг отриманих доходів від реалізованої продукції за останні 12 місяців був перевищений ФОП ОСОБА_1 з 01.10.2021 по 30.09.2022 та становив 1013598,70 грн, (без акцизного податку) у т.ч. по періодах: Жовтень 2021 року - 59997,61 грн; Листопад 2021 року - 69080,76 грн; Грудень 2021 року - 70882 грн; Січень 2022 року - 93090,19 грн; Лютий 2022 року- 101977,80 грн; Березень 2022 року - 6264,64 грн; Квітень 2022 року - 7421,00 грн; Травень 2022 року -118 622,40 грн; Червень 2022 року -146855,50 грн; Липень 2022 року -143905,50 грн; Серпень 2022 року - 114248,10 грн; Вересень 2022 року - 81253,20 грн. ... ФОП ОСОБА_1 необхідно було подати реєстраційну заяву та зареєструватись платником ПДВ до 10 жовтня 2022 року включно, а дохід отриманий від реалізації товарів за період з 11.10.2022 по 11.09.2023 у сумі 7 671 883 грн. (без акцизного податку) у тому числі: жовтень 2022 - 68 828 грн, листопад 2022 - 125 136 грн, грудень 2022 - 494 495 грн, січень 2023 - 562 573 грн, лютий 2023 - 517 295 грн, березень 2023 - 630 619 грн, квітень 2023 - 713 994 грн, травень 2023 - 899 327 грн, червень 2023 - 1038405 грн, липень 2023 - 1 050 556 грн, серпень 2023 -1 206 721 грн, вересень 2023 - 363 935 грн, відобразити в податкових деклараціях з податку на додану вартість (ряд. 1.1 кол.А). ..
За період з 12.09.2023 по 31.12.2024 ФОП ОСОБА_1 задекларовано податкових зобов`язань з податку на додану вартість у сумі 2 221 741 грн.
Перевіркою повноти визначення ФОП ОСОБА_1 податкових зобов`язань з податку на додану вартість за період з 12.09.2023 по 31.12.2024 в сумі 2 221741 грн встановлено їх заниження в сумі 1 534 377 грн."
При цьому, відповідно до пункту 181.1 статті 181 ПК України, у разі якщо загальна сума від здійснення операцій з постачання товарів/послуг, що підлягають оподаткуванню згідно з цим розділом, у тому числі операцій з постачання товарів/послуг з використанням локальної або глобальної комп`ютерної мережі (зокрема, але не виключно шляхом встановлення спеціального застосунку або додатку на смартфонах, планшетах чи інших цифрових пристроях), нарахована (сплачена) такій особі протягом останніх 12 календарних місяців, сукупно перевищує 1000000 гривень (без урахування податку на додану вартість), така особа зобов`язана зареєструватися як платник податку у контролюючому органі за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) з дотриманням вимог, передбачених статтею 183 цього Кодексу, крім особи, яка є платником єдиного податку першої - третьої групи.
Згідно з пунктом 183.4 статті 183 ПК України, у разі переходу осіб із спрощеної системи оподаткування, що не передбачає сплати податку, на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом, у випадках, визначених главою 1 розділу XIV цього Кодексу, за умови, що такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 181.1 статті 181 цього Кодексу, реєстраційна заява подається не пізніше 10 числа першого календарного місяця, в якому здійснено перехід на сплату інших податків і зборів, встановлених цим Кодексом. Якщо такі особи відповідають вимогам, визначеним пунктом 182.1 статті 182 цього Кодексу, реєстраційна заява подається у строк, визначений пунктом 183.3 цієї статті.
Будь-яка особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, подає до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) реєстраційну заяву (пункти 183.1 статті 183 ПК України).
Пунктом 183.2 ст. 183 ПК України закріплено, що у разі обов`язкової реєстрації особи як платника податку реєстраційна заява подається до контролюючого органу не пізніше 10 числа календарного місяця, що настає за місяцем, в якому вперше досягнуто обсягу оподатковуваних операцій, визначеного у статті 181 цього Кодексу.
Пунктом 183.10 статті 183 ПК України передбачено, що будь-яка особа, особа, яка підлягає обов`язковій реєстрації як платник податку, і у випадках та в порядку, передбачених цією статтею, не подала до контролюючого органу реєстраційну заяву, несе відповідальність за ненарахування або несплату цього податку на рівні зареєстрованого платника без права нарахування податкового кредиту та отримання бюджетного відшкодування.
За правилами підпункту «а» пункту 185.1 статті 185 ПК України операції платників податку з постачання товарів, місце постачання яких розташоване на митній території України, відповідно до статті 186 цього Кодексу, у тому числі операції з безоплатної передачі та з передачі права власності на об`єкти застави позичальнику (кредитору), на товари, що передаються на умовах товарного кредиту, а також з передачі об`єкта фінансового лізингу у володіння та користування лізингоодержувачу/орендарю.
Судом під час розгляду даної адміністративної справи, на підставі належних доказів, зроблено висновок, що є безпідставними та такими, що суперечать чинним на дату спірних правовідносин правовим нормам, твердження податкового органу, що ОСОБА_2 не могла бути платником єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, передбаченої пп. 9.3 п.9 підрозділу 8 розділу XX ПК України за період з 18.11.2022 по 31.07.2023.
Відповідно до пп. 9.5 п. 9 підрозділу 8 розділу ХХ ПК України, в редакції, чинній із 18.11.2022 по 31.07.2023, платники єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, звільняються від обов`язку нарахування та сплати податку на додану вартість за операціями з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, а також від подання податкової звітності з податку на додану вартість, а їх реєстрація платником податку на додану вартість є призупиненою.
Під призупиненням реєстрації платником податку на додану вартість для цілей цього пункту розуміється, що для платників єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, призупиняються права та обов`язки, встановлені розділом V та підрозділом 2 розділу XX цього Кодексу (у тому числі щодо формування податкового кредиту) на період використання особливостей оподаткування, встановлених цим пунктом.
Операції, здійснені платником єдиного податку третьої групи, який використовує особливості оподаткування, встановлені цим пунктом, вважаються такими, що не є об`єктом оподаткування податком на додану вартість.
Для осіб, реєстрація яких платником податку на додану вартість є призупиненою відповідно до цього пункту, обрахунок показників, визначених статтею 200-1 цього Кодексу, призупиняється на період використання особливостей оподаткування, встановлених цим пунктом.
Із аналізу вказаної норми вбачається, що від обов`язку нарахування та сплати податку на додану вартість звільняються платники єдиного податку третьої групи, а їх реєстрація платником податку на додану вартість є призупиненою.
Тобто, вказана правова норма застосовується що платників єдиного податку третьої групи, які зареєстровані платниками податку на додану вартість.
Окрім того, Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2025 року у справі №420/30547/24 зазначає, що з моменту переходу платника податків на спеціальний режим спрощеної системи оподаткування, запроваджений на період воєнного стану, його реєстрація платником ПДВ не припиняється остаточно, а лише тимчасово призупиняється. Це пов`язано з тим, що перехід на цей спеціальний режим за своєю суттю є тимчасовим, і після завершення воєнного стану (або добровільного виходу з цього режиму) платник податків автоматично повернеться до своєї попередньої системи оподаткування, і, відповідно, реєстрація платником ПДВ відновиться.
Разом із цим законодавець передбачив, що у період використання спеціального режиму всі операції платника податку не є об`єктом оподаткування ПДВ. Водночас, з аналізу вищезазначених норм слідує, що при поновленні статусу платника ПДВ суб`єкт господарювання продовжує використовувати під час податкового обліку показники (зокрема, податкового кредиту), сформовані до переходу на спеціальну систему. Проте операції, які здійснювались у період дії цього спеціального режиму, не будуть враховуватись при подальшому визначенні розміру такого податкового кредиту. Це означає, що суми ПДВ за податковими накладними, складеними за операціями в період перебування на тимчасовому спрощеному режимі, не беруться до уваги під час обрахунку показників ПДВ після поновлення статусу платника ПДВ.
Варто також звернути увагу на положення пункту 9.9 пункту 9 підрозділу 8 розділу ХХ Податкового кодексу України, який передбачає, що за товарами/послугами, необоротними активами, придбаними/виготовленими з податком на додану вартість до початку застосування особливостей оподаткування, встановлених цим пунктом, які використані (поставлені, реалізовані) платником єдиного податку третьої групи в період застосування особливостей оподаткування, встановлених цим пунктом, в операціях, що не є об`єктом оподаткування, платник податку на додану вартість зобов`язаний не пізніше останнього дня звітного періоду, в якому здійснено відновлення його реєстрації платником податку на додану вартість, нарахувати податкові зобов`язання відповідно до пункту 198.5 статті 198 цього Кодексу.
Вказана норма додатково підтверджує, що після повернення платника податків зі спеціальної спрощеної системи на загальну, він має право скористатися податковим кредитом, який був сформований до переходу на спрощену систему.
Разом з тим, суд зауважує, що зі змісту вказаних правових норм п. 9 підрозділу 8 розділу ХХ ПК України висновується, що незалежно від того, чи була особа платником ПДВ, у період використання особливостей оподаткування, передбаченої пп. 9.3 п.9 підрозділу 8 розділу XX ПК України, чи ні, така особа звільнялась від обов`язку нарахування та сплати податку на додану вартість.
Встановлено, що період з 05.12.2019 по 17.11.2022 позивач перебувала на загальній системі оподаткування, із 18.11.2022 по 31.07.2023 позивач була платником єдиного податку третьої групи зі ставкою 2%, відповідно до пункту 9 підрозділу 8 розділу Перехідні положення Податкового кодексу України, а з 01.08.2023 повернулась на загальну систему оподаткування. 
При цьому представником позивача визнається порушення ФОП ОСОБА_1 вимог податкового законодавства в частині невиконання обов`язку зареєструватись платником податку на додану вартість із 01.10.2022.
Платником ПДВ позивач зареєстрована із 12.09.2023. 
Суд зауважує, що податковий орган, збільшуючи оскаржуваним податковим повідомленням - рішенням позивачу сум податку на додану вартість із вироблених в Україні товарів (робіт, послуг) на 1534377 грн, який обраховано за період із 11.10.2022 по 11.09.2023, не врахував, що ФОП ОСОБА_1 у період із 18.11.2022 по 31.07.2023 перебувала на спрощеній системі оподаткування та була платником єдиного податку третьої групи, які використовують особливості оподаткування, передбаченої пп. 9.3 п.9 підрозділу 8 розділу XX ПК України, а тому, в силу норми пп. 9.5 п.9 підрозділу 8 розділу XX ПК України, звільнялась від обов`язку нарахування та сплати податку на додану вартість за операціями з постачання товарів, робіт та послуг, місце постачання яких розташоване на митній території України, а також від подання податкової звітності з податку на додану вартість.
Суд зауважує, що принцип пропорційності має на меті досягнення балансу між публічним інтересом та індивідуальним інтересом особи, а також між цілями та засобами їх досягнення.
«Справедлива рівновага» не означає обов`язкового досягнення соціальної справедливості в кожній конкретній справі, а передбачає наявність розумного співвідношення (обґрунтованої пропорційності) між метою, що передбачається для досягнення, та засобами, які використовуються. Необхідний баланс не буде дотриманий, якщо особа несе «індивідуальний і надмірний тягар» (individual and excessive burden).
У Рішенні від 25 січня 2012 року № 3-рп/2012 (справа № 1-11/2012) Конституційний Суд України зазначив, що одним із елементів верховенства права є принцип пропорційності, який у сфері соціального захисту означає, зокрема, що заходи, передбачені в нормативно-правових актах, повинні спрямовуватися на досягнення легітимної мети та мають бути співмірними з нею.
Приписами пп 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 ПК України встановлено, що податкове законодавство України ґрунтується на таких принципах, зокрема, рівність усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації забезпечення однакового підходу до всіх платників податків незалежно від соціальної, расової, національної, релігійної приналежності, форми власності юридичної особи, громадянства фізичної особи, місця походження капіталу.
З матеріалів справи вбачається, що наслідком такої дискримінації стало покладення на позивача, яка у період із 18.11.2022 по 31.07.2023 використовувала особливості оподаткування, визначені пп. 9.3 п. 9 підрозділу 8 розділу XX ПК України, обов`язку по нарахуванню та сплаті податку на додану вартість, що, на переконання суду, є надмірним тягарем, який не відповідав її обґрунтованим очікуванням, оскільки в силу норми пп. 9.5 п.9 підрозділу 8 розділу XX ПК України, ФОП ОСОБА_1 була звільнена від обов`язку нарахування та сплати податку на додану вартість, навіть за умови реєстрації її таким платником.
З огляду на викладене, вказаний надмірний тягар не може розглядатися як юридичний обов`язок, а тому ненарахування та несплата ФОП ОСОБА_1 податку на додану вартість у період із 18.11.2022 по 31.07.2023 не є протиправним, а дії позивача, за яке її притягнуто до відповідальності шляхом нарахування податкових зобов`язань за спірним податковим повідомленням - рішенням в частині суми, визначеної податковим органом за період із 18.11.2022 по 31.07.2023, не має такої обов`язкової ознаки як протиправність, а тому не є податковим правопорушенням.
Разом з тим, суд, на підставі належних доказів висновує, що за період із 01.10.2022 по 17.11.2022 та із 01.08.2023 по 11.09.2023 Головним управлінням ДПС у Житомирській області правомірно збільшено ФОП ОСОБА_1 суму грошового зобов`язання за платежем Податок на додану вартість із вроблених в Україні товарів (робіт, послуг) та, відповідно штрафні (фінансові) санкції, визначені з таких сум.
Однак, суд, з урахуванням інформації, яка міститься у акті від 29.12.2025 та у розрахунку податкових зобов`язань, не має можливості визначити розмір різниці між сумою податкового зобов`язання та сумою податкового кредиту з ПДВ, яке сплачується до державного бюджету, за період із 01.10.2022 по 17.11.2022 та із 01.08.2023 по 11.09.2023, оскільки ці повноваження має відповідач.
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 19.01.2026 №0016232407.
Щодо податкового повідомлення - рішення від 19.01.2026 №0017192407, яким до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 застосовано штрафну санкцію у сумі 1020,00грн за платежем: податок на доходи фізичних осіб, що сплачується податковими агентами, із доходів платника податку у вигляді заробітної плати, суд зазначає наступне.
Підставою для прийняття вказаного рішення слугували висновки перевірки, зафіксовані в Акті від 29.12.2025 про порушення позивачем - пп.47.1.3 п.47.1 ст.47, п.51.1 ст.51, пп. “б” п. 176.2 ст.176 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI зі змінами та доповненнями, абз.15 пп.3.1, пп.3.2, пп.3.3, пп.3.6 п.3 Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку затвердженого Наказом Міністерства фінансів України від 13.01.2015 №4 із змінами та доповненнями, а саме не повідомлення державної податкової інспекції за встановленою формою відомостей про доходи громадян: не відображення в поданих до Бердичівської ДПІ податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку форми №4-ДФ за IV квартал 2019 року, І - IV квартали 2020 року, І - IV квартали 2021 року, І - IV квартали 2022 року, І - IV квартали 2023 року та І - IV квартали 2024 року відомостей про доходи, які виплачувалися фізичним особам - підприємцям під ознакою доходу « 157», як доходи, виплачені самозайнятим особам та під ознакою доходу « 106», як доходи, виплачені фізичним особам.
Обґрунтовуючи позовні вимоги в цій частині представник позивача зазначає, що акт перевірки не містить відомостей про встановлення зменшення або збільшення податкових зобов`язань платника податку. 
Представником відповідача під час розгляду справи зазначалось, що вказані порушення призвели до зменшення податкових зобов`язань з податку на доходи фізичних осіб в розмірі 180,00 грн.
Платники податків, у тому числі податкові агенти, платники єдиного внеску, зобов`язані подавати контролюючим органам у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску, з розбивкою по місяцях звітного кварталу (п. 51.l ст. 51 ПК України).
У відповідності до вимог п.п. "а", п. 176.1 ст. 176 ПК України платники податків зобов`язані вести облік доходів і витрат в обсягах, необхідних для визначення суми загального річного оподатковуваного доходу, у разі якщо такий платник податку зобов`язаний відповідно до цього Кодексу подавати декларацію або має право на таке подання з метою повернення надміру сплачених податків, у тому числі при застосуванні права на податкову знижку.
Форми такого обліку та порядок його ведення визначаються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику.
Підпунктом "б" п. 176.2 ст. 176 ПК України визначено, що особи, які відповідно до цього Кодексу, мають статус податкових агентів, та платники єдиного внеску, зобов`язані, зокрема, подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (з розбивкою по місяцях звітного кварталу), до контролюючого органу за основним місцем обліку. Такий розрахунок подається лише у разі нарахування сум зазначених доходів платнику податку - фізичній особі податковим агентом, платником єдиного внеску протягом звітного періоду. Запровадження інших форм звітності із зазначених питань не допускається.
Наказом Міністерства фінансів України за №4 від 13.01.2015 р. (зареєстровано у Міністерстві юстиції України 30.01.2015 за №111/26556) затверджено форму Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (форма № 1ДФ) (далі податковий розрахунок за ф. 1 ДФ) та Порядок заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь фізичних осіб, і сум утриманого з них податку (далі - Порядок №4).
Відповідно до Законів України «Про внесення змін до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №115-IX від 19.09.2019 та «Про внесення змін до Податкового кодексу України щодо подання єдиної звітності з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування і податку на доходи фізичних осіб» №116-IX від 19.09.2019, підпункту 5 пункту 4 Положення про Міністерство фінансів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №375 від 20.08.2014 р. внесено зміни до наказу Міністерства фінансів України №4 від 13.01.2015 р., та викладено в такій редакції «Про затвердження форми Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску і Порядку заповнення та подання податковими агентами Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску».
Відповідно до Порядку №4:
за ознакою доходу 157 відображається Дохід, виплачений самозайнятій особі (підпункт 165.1.36 пункту 165.1 статті 165, статті 177 та 178 розділу IV Кодексу);
за ознакою доходу 106 відображається: Дохід від надання майна в лізинг, оренду або суборенду (строкове володіння та/або користування), визначений у порядку, встановленому пунктом 170.1 статті 170 розділу IV Кодексу (підпункт 164.2.5 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу); Дохід від надання земельної частки (паю) в лізинг, оренду або суборенду (пунктом 170.1 статті 170 розділу IV Кодексу (підпункт 164.2.5 пункту 164.2 статті 164 розділу IV Кодексу)
Пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що починаючи з 01.01.2021 платники єдиного внеску зобов`язані подавати звітність, у тому числі про основне місце роботи працівника, про нарахування єдиного внеску в розмірах, визначених відповідно до Закону № 2464, у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку) до контролюючого органу за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки та порядку, встановлені ПКУ. Форма, за якою подається звітність про нарахування єдиного внеску у складі звітності з податку на доходи фізичних осіб (єдиного податку), встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Відповідальність за порушення платником податків порядку подання інформації про фізичних осіб - платників податків передбачена у статті 119 ПК України.
Так, згідно до п. 119.1 ст. 119 ПК України встановлено, що неподання, подання з порушенням встановлених строків, подання не в повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), якщо такі недостовірні відомості або помилки призвели до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі 1020 грн.
Отже, із аналізу наведених приписів податкового законодавства слідує, що платник податків як податковий агент має обов`язок подавати у строки, встановлені цим Кодексом для податкового кварталу, податковий розрахунок сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску (з розбивкою по місяцях звітного кварталу), до контролюючого органу за основним місцем обліку.
Водночас, подання такої інформації не у повному обсязі, з недостовірними відомостями або з помилками податкової звітності про суми доходів, нарахованих (сплачених) на користь платника податків, суми утриманого з них податку, а також суми, нараховані (виплачені) фізичним особам за товари (роботи, послуги), є наслідком притягнення такого платника податків до відповідальності у вигляді накладення штрафу.
При цьому, підставою для застосування до позивача штрафної санкції в сумі 1020 грн. згідно до п. 119.1 ст. 119 ПК України є не лише сам факт порушення платником вимог щодо оформлення та подання відповідної податкової звітності, а також те, що таке порушення призвело до зменшення та/або збільшення податкових зобов`язань платника податку та/або до зміни платника податку.
Аналогічну правову позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 12.08.2025 р. по справі №380/14347/24.
В акті перевірки контролюючим органом зазначено, що виплачені самозайнятим особам, повинні були відображатися ФОП ОСОБА_1 в звітних податкових розрахунках сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, і сум утриманого з них податку форми № 4-ДФ за IV квартал 2019 року, І - IV квартали 2020 року, І - IV квартали 2021 року, І - IV квартали 2022 року, 1 - IV квартали 2023 року та І - IV квартали 2024 року під ознакою доходу « 157» та під ознакою « 106».
При цьому у таблиці, сформованій відповідачем на аркуші 44 та 45 Акта від 29.12.2025 зазначено, що:
різниця між даними перевірки та даними платника за IV квартал 2023 року по ФО ОСОБА_3 за ознакою доходу "106" у рядку таблиці "Утримано податок" вказано: +90грн;
різниця між даними перевірки та даними платника за IV квартал 2024 року по ФО ОСОБА_3 за ознакою доходу "106" у рядку таблиці "Утримано податок" вказано: +90грн;
Отже, відображення позивачем в податкових розрахунках за формою 4-ДФ інформація про нараховані та виплачені доходи за ознакою доходу "106" замість вірного « 157» у відповідні періоди, призвели до зменшення податкових зобов`язань платника податку.
З урахуванням наведеного, суд доходить висновку про наявність підстав для застосування до позивача штрафних санкцій в сумі 1020 грн на підставі п. 119.1 ст. 119 ПК України, у зв`язку з чим спірне податкове повідомлення-рішення від 19.01.2026 №0017192407 є правомірним, а тому відсутні підстави для його скасування.
Частиною першою та другою статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Положеннями статті 90 КАС України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи встановлені судом обставини, що підтверджуються належними доказами, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Щодо судових витрат.
При зверненні до суду з адміністративним позовом позивачем сплачений судовий збір у розмірі 27797,00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (далі - Закон) судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Частиною 3 ст. 4 Закону закріплено, що при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Статтею 4 Закону встановлено, що за подання до адміністративного суду адміністративного позову майнового характеру, який подано фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму на одну працездатну особу та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму на одну працездатну особу.
Згідно Закону України "Про Державний бюджет України на 2026 рік" з 1 січня 2026 року прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць становить 3328,00 гривень.
Враховуючи ціну позову (5852192,84 грн), під час звернення з даним позовом до суду (подано в електронній) позивачу необхідно було сплатити судовий збір в сумі 13312,00 грн (1% від 5852192,84 грн, але не більше 16625 (3325 грн х 5), та з урахуванням коефіцієнту 0,8).
При цьому, позивачем сплачено судовий збір у більшому розмірі, ніж встановлено законом, а саме: 27797,00 грн - 13312 грн = 14485,00 грн.
Порядок повернення судового збору, сплаченого більшому розмірі, ніж встановлено законом, врегульовано статтею 7 Закону України "Про судовий збір".
Щодо стягнення судових витрат в частині, що стосуються задоволених позовних вимог, суд зазначає, що за приписами ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Позов задоволено в частині позовних вимог майнового характеру, що становить 5851172,84 грн.
Отже, стягненню з відповідача підлягає сплачений позивачем судовий збір у розмірі 13309,34 грн ( 5851172,84/5852192,84х100)=99,98%; 13312х 99,98%).

Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

вирішив:

Частково задовольнити позов Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) до Головного управління ДПС у Житомирській області (вул. Юрка Тютюнника, 7, м. Житомир, 10003, ЄДРПОУ: 44096781) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень - рішень від 19.01.2026, вимоги про сплату боргу (недоїмки) та рішення про застосування штрафних санкцій.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми "С" від 19.01.2026 №000/1720/09-01.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми "Р" від 19.01.2026 №0016172407.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми "Р" від 19.01.2026 №0016182407.
Визнати протиправною та скасувати Вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 19.01.2026 №Ф-0016202407.
Визнати протиправним та скасувати Рішення №0016222407 від 19.01.2026 про застосування штрафних санкцій за донарахування відповідним податковим органом або платником своєчасно ненарахованого єдиного внеску.
Визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення форми "Р" від 19.01.2026 №0016232407.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДПС у Житомирській області на користь Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 13309 ( тринадцять тисяч триста дев`ять) гривень 34 копійки.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.В. Лавренчук

03.09.26