Справа № 493/1385/24
Провадження №2/367/57/2026

РІШЕННЯ
Іменем України

15 вересня 2026 року м. Ірпінь
Ірпінський міський суд Київської області в складі судді Мерзлого Леоніда Валерійовича, за участю секретаря судового засідання Колодезної В.В., відповідача ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, –

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» (далі – позивач, ТОВ «ФК «Профіт Капітал») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 (далі – відповідач), в якому просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № Z06.00614.004481590 від 29.10.2018 у загальному розмірі 319 299,34 грн, з яких: 107 817,15 грн – заборгованість за основним боргом, 83 587,15 грн – заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками, 127 895,04 грн – заборгованість по оплаті за обслуговування кредиту, а також судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 4 789,49 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000,00 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 29.10.2018 між Акціонерним товариством «Ідея Банк» (далі – АТ «Ідея Банк») та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Z06.00614.004481590, за умовами якого позичальнику надано кредитні кошти у розмірі 107 297,00 грн, а позичальник зобов`язалася повернути кредит та сплачувати проценти за користування ним у розмірі 21,99 % річних, а також щомісячну плату за обслуговування кредиту. 19.12.2023 між АТ «Ідея Банк» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Оптіма Факторинг» укладено договір факторингу № 19/12-2023, за умовами якого право вимоги за вказаним кредитним договором відступлено на користь ТОВ «Оптіма Факторинг». 22.12.2023 між ТОВ «Оптіма Факторинг» та ТОВ «ФК «Профіт Капітал» укладено договір факторингу № 22/12-2023, за яким право вимоги відступлено позивачу. Оскільки відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконувала, станом на 19.12.2023 (дату відступлення права вимоги) за нею утворилася заборгованість у заявленому в позові розмірі, яку позивач і просив стягнути в судовому порядку.
Ухвалою судді від 20.03.2026 відкрито провадження у справі. Судом встановлено, що з огляду на предмет та підстави спору справа не може бути розглянута в порядку спрощеного позовного провадження відповідно до частин третьої, четвертої статті 274 ЦПК України, у зв`язку з чим її розгляд здійснено за правилами загального позовного провадження; позивачу, зокрема, запропоновано надати суду оригінал боргової розписки, а справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.
У встановлений судом строк відповідач ОСОБА_1 подала відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечила з наведених нижче підстав. Щодо вимоги про стягнення заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту в розмірі 127 895,04 грн відповідач послалася на постанову Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19, якою умови кредитних договорів АТ «Ідея Банк», що передбачають обов`язок позичальника сплачувати щомісячну плату за обслуговування кредиту, визнано такими, що фактично приховують реальну процентну ставку за кредитом (яка за спірним договором становить 102,55 % річних за номінальної договірної ставки 21,99 % річних), суперечать вимогам Закону України «Про споживче кредитування» та є нікчемними. Відповідач також зазначила, що неодноразово зверталася до АТ «Ідея Банк», зокрема листами від 21.03.2024, з вимогою про перерахунок заборгованості з урахуванням наведеної правової позиції, однак відповіді від банку не отримала. Щодо заборгованості за основним боргом та відсотками відповідач зазначила, що впродовж дії кредитного договору здійснювала погашення кредиту регулярними платежами, у зв`язку з чим нарахування додаткової заборгованості вважає необґрунтованим. Крім того, відповідач послалася на те, що є особою з інвалідністю III групи (довідка МСЕК серії АВ № 0091830 від 22.06.2020, встановлено довічно), а також зазначила про телефонні звернення з боку банку, які вважає такими, що мали ознаки тиску, у зв`язку з чим зверталася із заявами до керівництва банку та Служби безпеки України.
Ухвалою суду від 27.04.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 02.06.2026; представник позивача просив здійснити розгляд справи без участі представника позивача, а відповідач проти закриття підготовчого провадження не заперечувала.
Представник позивача в судове засідання не прибув, про розгляд справи повідомлені, в позовній заяві просили справу розглядати у їх відсутність, вимоги позову задовольнити.
Відповідач в судовому засіданні просила в задоволенні позову відмовити.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Щодо наявності кредитних правовідносин та права вимоги позивача
Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що 29.10.2018 між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № Z06.00614.004481590, на виконання якого позичальнику надано кредитні кошти в розмірі 107 297,00 грн, що підтверджується відповідними банківськими документами. Факт отримання відповідачем кредитних коштів нею по суті не заперечувався.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, а одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Згідно з частиною першою статті 512, статтею 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Суд встановив, що право вимоги за кредитним договором № Z06.00614.004481590 послідовно відступлено: 19.12.2023 – АТ «Ідея Банк» на користь ТОВ «Оптіма Факторинг» за договором факторингу № 19/12-2023, а 22.12.2023 – ТОВ «Оптіма Факторинг» на користь позивача за договором факторингу № 22/12-2023. Відповідач наведений ланцюг відступлення права вимоги та повноваження позивача як нового кредитора по суті не оскаржувала та доказів на спростування цієї обставини не надала. За таких обставин суд визнає позивача належним кредитором у спірних правовідносинах.
Щодо вимоги про стягнення плати за обслуговування кредиту
Оцінюючи заперечення відповідача в частині вимоги про стягнення 127 895,04 грн заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту, суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 13.07.2022 у справі № 496/3134/19, відповідно до якої умови кредитних договорів АТ «Ідея Банк», якими на позичальника покладається обов`язок сплачувати щомісячну плату за обслуговування кредиту, за своєю правовою природою є платою за надання кредиту, встановленою понад проценти за користування кредитними коштами, фактично приховують реальну процентну ставку за кредитом та вводять споживача в оману щодо загальної вартості кредиту, що суперечить вимогам Закону України «Про споживче кредитування» та суперечить приписам частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України. Зазначене узгоджується і з матеріалами цієї справи, за якими встановлена договором реальна процентна ставка (102,55 % річних) суттєво перевищує номінальну договірну ставку (21,99 % річних) саме за рахунок включення до неї плати за обслуговування кредиту.
Відповідно до частини другої статті 215 ЦК України недійсність (нікчемність) правочину або його окремої умови встановлена законом, а тому визнання її недійсною судом не вимагається; нікчемний правочин (умова) є недійсним з моменту його вчинення незалежно від пред`явлення відповідної вимоги. За таких обставин умова кредитного договору щодо сплати позичальником щомісячної плати за обслуговування кредиту є нікчемною, а нарахована на її підставі заборгованість у розмірі 127 895,04 грн стягненню з відповідача не підлягає, у зв`язку з чим у задоволенні позову в цій частині слід відмовити.
Щодо заборгованості за основним боргом та відсотками
Щодо решти позовних вимог – про стягнення 107 817,15 грн заборгованості за основним боргом та 83 587,15 грн заборгованості за нарахованими та несплаченими відсотками – суд виходить з такого. Позивачем надано розрахунок заборгованості станом на 19.12.2023, який за своїм змістом відображає залишок заборгованості з урахуванням раніше здійснених відповідачем платежів на погашення кредиту. Відповідач у відзиві на позовну заяву обмежилася загальним посиланням на те, що впродовж дії договору сплачувала кошти регулярно, однак власного контррозрахунку заборгованості, який спростовував би розмір заявлених до стягнення сум, не надала, так само як не надала доказів повного погашення кредиту чи внесення платежів у розмірі, більшому за врахований позивачем.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Оскільки відповідач, заперечуючи проти розміру заборгованості за основним боргом та відсотками, не довела обставин, якими обґрунтовувала свої заперечення в цій частині, а наявні у справі докази часткового погашення кредиту самі по собі не спростовують розрахунку позивача (який презюмується таким, що вже враховує здійснені платежі), суд доходить висновку про доведеність позовних вимог у частині стягнення 107 817,15 грн основного боргу та 83 587,15 грн відсотків, а тому позов у цій частині підлягає задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково – на суму 191 404,30 грн з 319 299,34 грн заявлених вимог, що становить 59,94 % розміру позовних вимог, – з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір у розмірі 2 871,06 грн та понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 196,16 грн, розмір яких визначено пропорційно задоволеній частині позовних вимог; підстав для стягнення судових витрат у більшому розмірі суд не встановив.
На підставі викладеного, керуючись статтями 12, 13, 76–81, 141, 259, 263–265, 273 ЦПК України, статтями 203, 215, 512, 514, 525, 526, 610, 629, 1048–1050, 1054 ЦК України, суд –

ВИРІШИВ:

1. Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
2. Стягнути з ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» заборгованість за кредитним договором № Z06.00614.004481590 від 29.10.2018 у розмірі 191 404 (сто дев`яносто одна тисяча чотириста чотири) грн 30 коп., з яких: 107 817,15 грн – заборгованість за основним боргом, 83 587,15 грн – заборгованість за нарахованими та несплаченими відсотками.
3. У задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості по оплаті за обслуговування кредиту в розмірі 127 895,04 грн – відмовити.
4. Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Профіт Капітал» судовий збір у розмірі 2 871,06 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4 196,16 грн.
5. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
6. Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повне судове рішення складено 15 вересня 2026 року.

Суддя:       Л.В. Мерзлий