Справа № 194/12/26
Номер провадження № 2/194/342/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
01 вересня 2026 року          м.Тернівка
Тернівський міський суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді - Хоменка Д.Є., за участю секретаря судового засідання – Клімової Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному провадженні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), в інтересах якого діє адвокат – Абрамов Максим Вікторович до Новоайдарської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області(юридична адреса: місто Дніпро, Дніпропетровська область, вул. Княгині Ольги, буд. 11) третя особа: Шоста Львівська державна нотаріальна контора Львівської області (юридична адреса: 88005, місто Ужгород, Закарпатська область, п-т. Свободи, 52/а), про визнання права власності, - 
В С Т А Н О В И В:
Представник позивача адвокат Абрамов М.В. звернувся до суду з позовною заявою до Новоайдарської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області про визнання права власності.
Свою позовну вимогу мотивує тим, що 11.04.1995 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу недобудованого житлового будинку (71 відсоток готовності) з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 (згідно з техпаспортом) або 1-б (згідно з договором). Договір був посвідчений державним нотаріусом Старобільської державної нотаріальної контори та зареєстрований у реєстрі за № 357.
Після придбання Позивач завершив будівництво.
28.01.2002 р. Позивачу було видано Свідоцтво про право власності на житловий будинок в цілому. Того ж дні право власності було зареєстровано Новоайдарським БТІ у реєстровій книзі № 1 за № 449.
Згідно з технічним паспортом від 13.12.2001 року, загальна площа будинку становить 322,2 кв.м, житлова площа – 74,6 кв.м.
У вересні 2025 р. позивач звернувся до державного реєстратора з метою внесення відомостей про право власності до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Однак рішенням № 8119128 від 06.10.2025 р. позивачу було відмовлено у проведенні реєстраційних дій. У зв`язку з тим, що реєстраційні справи та книги Новоайдарського БТІ не були евакуйовані та перебувають на тимчасово окупованій території.
Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, але представник позивача адвокат Абрамов М.В. надав суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.
Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши та оцінив кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних по справі доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, приходить до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав.
Указом Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч.1 ст. 106 Конституції України, ЗУ «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан строком на 30 діб, який неодноразово був продовжений та станом на час ухвалення судового рішення триває. 
Відповідно до «Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією», затвердженого Наказом Міністерства розвитку громад на території України від 28.02.2025 року № 376, с-ще. Новоайдар, що відноситься до Щастинської міської територіальної громади Луганської області, включено до території активних бойових дій та віднесено до території тимчасово окупованих Російською Федерацією.
Судом встановлено, що 11.04.1995 р. між позивачем та продавцем. було укладено договір купівлі-продажу недобудованого житлового будинку (71 відсоток готовності) з господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_2 . Договір був посвідчений державним нотаріусом Старобільської державної нотаріальної контори та зареєстрований у реєстрі за № 357.( а.с.7-8)
Відповідно до свідоцтва про право власності на «жилой дом» від 06.02.2002 р. виданого Новоайдарським РКПТІ, позивач набув права власності на 1 частину житлового будинку за адресою АДРЕСА_2 .( а.с. 10)
З технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок АДРЕСА_2 вбачається індивідуалізація об`єкта нерухомого майна (житлового будинку загальною площею 322,2 кв.м., житлова – 74,6 кв.м.), його місцезнаходження, загальна та житлова площа, склад приміщень, що дає можливість однозначно ідентифікувати об`єкт права власності та підтверджує, що саме цей об`єкт є предметом спору.( а.с. 11-14)
Суд бере до уваги, що у позовній заяві позивач зазначає про звернення до державного реєстратора з метою державної реєстрації права власності на спірний житловий будинок та отримання відмови у проведенні такої реєстрації. Водночас матеріали справи не містять рішення державного реєстратора про відмову в державній реєстрації прав чи іншого належного доказу, який би підтверджував зазначені обставини.
Разом із тим відсутність такого доказу не спростовує доведеності інших обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги. Оскільки наданими суду доказами підтверджуються підстави виникнення у позивача права на спірне нерухоме майно, а також наявність правових підстав для його судового захисту, відсутність документального підтвердження відмови державного реєстратора не є перешкодою для задоволення позову.
Суд зазначає, що така відмова свідчить про неможливість реалізації позивачем свого права у позасудовому порядку та фактичну відсутність альтернативного адміністративного способу захисту права.
Оцінюючи зазначені докази в їх сукупності відповідно до вимог статей 76–81 ЦПК України, суд виходить із того, що вони є належними, допустимими та взаємно узгодженими, підтверджують як факт набуття позивачем права власності, так і об`єктивну неможливість підтвердження цього права в адміністративному порядку через втрату правовстановлюючих документів.
Суд виходить із того, що відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на судовий захист свого цивільного права. Згідно зі статтями 317, 319, 321, 328 ЦК України право власності є непорушним, а його обмеження можливе виключно у випадках, встановлених законом.
У даному випадку сукупність встановлених обставин свідчить про наявність у позивача зареєстрованого (набутого) права власності, яке не було відображене в Державному реєстрі речових прав у зв`язку з окупацією відповідної території.
Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
З приписів ст. 392 ЦК України слідує, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Тобто передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, крім судового, шляху для відновлення порушеного права. Позивачами у позові про визнання права власності є особи, які вже є власниками. Вказана стаття не породжує, а підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення.
Оцінюючи подані докази у їх сукупності, суд виходить з того, що позивач довів факт набуття права власності на спірну частку нерухомого майна, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 259, 263-268, 273 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), в інтересах якого діє адвокат – Абрамов Максим Вікторович до Новоайдарської селищної військової адміністрації Щастинського району Луганської області (юридична адреса: місто Дніпро, Дніпропетровська область, вул. Княгині Ольги, буд. 11) третя особа: Шоста Львівська державна нотаріальна контора Львівської області (юридична адреса: 88005, місто Ужгород, Закарпатська область, п-т. Свободи, 52/а), про визнання права власності - задовольнити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_2 , загальною площею 322,2 кв.м, житлова площа – 74,6 кв.м.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Головуючий суддя: Хоменко Д.Є.