ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2026 року 
м. Київ

справа № 320/14346/23
адміністративне провадження № К/990/55376/25 
головуючого - Шишова О.О., 
суддів: Васильєвої І.А., Яковенка М.М.
розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Центрнафтогазпостач» до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Центрнафтогазпостач» на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року (постановлену в складі колегії суддів: головуючого судді Грибан І.О., суддів: Беспалов О.О., Ключкович В.Ю.)
УСТАНОВИВ;
І. Суть спору
1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Центрнафтогазпостач» (далі - позивач, товариство) звернулось до Київського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом Головного управління ДПС у м. Києві (далі - відповідач, податковий орган), у якому просить визнати протиправним та скасувати частково податкове повідомлення-рішення від 01.02.2023 № 00086472304 та від 19.04.2023 №00272510702.
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги Товариство зазначило, що податковий орган не врахував короткостроковий характер позики як у 2018 році, так і на кожну наступну дату затвердження фінансової звітності; відповідач застосував нічим необґрунтовану ставку для здійснення розрахунку дисконтування, не врахував сплату позивачем ринкового відсотку за користування позикою, який змінювався відповідно до ситуації на ринку; крім того, ГУ ДПС використало в двох акта перевірки (попередньому та поточному) різну методологію розрахунку дисконту, чим засвідчив наявну нечіткість законодавства з питань методології здійснення дисконтування. На переконання позивача, він діяв добросовісно, використовуючи ринкову ставку, що нівелювало будь-яку різницю між теперішньою і майбутньою вартістю позики.
2.1.Також позивач указував, що податковий орган дійшов помилкового висновку про порушення ТОВ «Центрнафтогазпостач» як податковим агентом законодавства щодо утримання податку на прибуток іноземних юридичних осіб, оскільки не врахував ті обставини, що нерезидент (Albermarle Trading Limited) не має постійного представництва в Україні, оскільки: пов`язаність окремих осіб, в тому числі спільними бізнес-інтересами, не є ознакою постійного представництва та не суперечить законодавству; відсутнє системне виконання представниками нерезидента повноважень в Україні в межах основної комерційної діяльності нерезидента; довірена особа компанії «Albermarle Trading Limited» С.Притика поставив підпис на договорі позики, однак це не робить такий договір укладеним в силу приписів норми абз.2 ч.1 ст.1046 Цивільного кодексу України; інша довірена особа О.Дяченко, діючи як самостійний і незалежний суб`єкт та маючи повноваження не виключно від нерезидента, підписала договори купівлі-продажу житлової нерухомості, що не була комерційною нерухомістю та потребувала ремонту навіть для теоретичного комфортного перебування у ній людей; нерухомість в Україні не використовується згаданим нерезидентом для здійснення будь-якої діяльності, а розглядалася ним виключно як разова інвестиція; широкі повноваження представників компанії не обмежуються територією України; також Albermarle Trading Limited є резидентом Королівства Великобританії та водночас й бенефіціарним власником отриманих від ТОВ «Центрнафтогазпостач» за позикою відсотків, що за умовами п. 1 ст. 11 Конвенції між Урядом України і Урядом Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії про усунення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доход і на приріст вартості майна є достатньою підставою для застосування 0% для оподаткування доходів нерезидента в Україні податком з прибутку такого нерезидента. Більш того в розумінні норм ПК України ТОВ «Центрнафтогазпостач» у спірній ситуацій набув би статусу податкового агента нерезидента та був зобов`язаний утримувати податок з прибутку нерезидента лише у випадку, якщо у нього немає постійного представництва.. 
ІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
3. Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року адміністративний позов задоволено повністю.
3.1. Визнано протиправним та скасовано податкові повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 01.02.2023 № 00086472304 і від 19.04.2023 № 00272510702. Також було вирішено питання щодо розподілу судових витрат зі сплати судового збору.
4. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції зазначив, що у даному випадку стверджуючи про ведення компанією «AlbermarleTradingLimited» на території України основної комерційної діяльності саме через постійне представництво відповідач не вказав на обставини й не підтвердив документально вжиття ним зазначених вище заходів з метою проведення документальної позапланової перевірки такого постійного представництва нерезидента, взяття його на податковий облік й притягнення останнього до відповідальності на підставі п.117.4. ст. 117 ПК України.
4.1. Також суд першої інстанції вказував, що станом на період, що перевірявся, відсутні умови визначення заборгованості як довгострокової, оскільки первісний строк погашення такої заборгованості не був більшим, ніж 12 місяців (оскільки в розумінні приписів абз. 2 ч. 1 ст. 1046 Цивільного кодексу України договір позики № 10-11/2017 хоча й був підписаний від 10.11.2017, однак укладеним уважається з моменту передачі коштів, тобто з лютого 2018 року), та до затвердження фінансової звітності не існувало угоди про пролонгацію (переоформлення) такої угоди на строк понад 12 місяців. Окрім того, суд урахував, що оскільки національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, а також відсутня будь-яка практика такого дисконтування, позивач, як особа, облік якої не базується на міжнародних стандартах фінансової звітності, не зобов`язаний був визначати методологію оцінки фінансових зобов`язань самостійно. У даному випадку, застосовуючи на власний розсуд незатверджену в межах національних положень бухгалтерського обліку методологію дисконтування, контролюючий орган фактично вийшов за межі власних повноважень.
5. Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року скасовано рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року в частині задоволених позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 19.04.2023 №00272510702 - та ухвалено нове судове рішення, яким у задоволенні адміністративного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Центрнафтогазпостач» в цій частині відмовити.
5.1. У іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року залишено без змін.
6. Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що що договір позики між ТОВ «Центрнафтогазпостач» та компанією «Albermarle Trading Limited» укладено на строк більше ніж 12 календарних місяців, хоча цей строк не є первісним терміном виконання, оскільки сторони укладали додаткові угоди щодо збільшення строку виконання (здійснювали пролонгацію), який фактично тривав з 10.11.2017 по 30.09.2021 та протягом вказаного періоду з боку позичальника операції на погашення заборгованості за договором позики не здійснювалися .Отже, викладене свідчить про правомірність висновку контролюючого органу щодо заниження ТОВ «Центрнафтогазпостач» податкового зобов`язання з податку на прибуток підприємств у зв`язку із не проведенням дисконтування облікованих в бухгалтерському обліку грошових зобов`язань перед компанією «Albermarle Trading Limited».
ІІІ. Провадження в суді касаційної інстанції
7. Товариство не погодившись з постановою суду апеляційної інстанції подало касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права в частині відмови у задоволенні позовних вимог, просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2026 року у справі №320/14346/23 в частині відмови в задоволенні позовної заяви щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.04.2023 №00272510702 та залишити в силі рішення Київського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року.
7.1. Як підставу касаційного оскарження відповідач указав пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України. 
7.2. Обґрунтовуючи касаційну скаргу товариство звертає увагу суду, на:
1) неврахування апеляційним судом під час застосування положень НП(С)БО, ст.12-1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п. 134.1.1 ПКУ в контексті відсутності методології дисконтування - висновків Верховного Суду в постановах від 10.09.2025р. у справі №160/6256/20; від 19.11.2025 у справі №320/6200/23; 06.03.2024 у справі №160/10420/20; від 10.09.2021 у справі №160/6203/20, від 21.06.2022 у справі № 640/16514/19.
2) неврахування апеляційним судом під час застосування положень НП(С)БО 11 та п. 134.1.1 ПКУ в контексті відсутності визначення строку позики - висновків Верховного Суду в постановах від 05.12.2024 у справі №640/20409/21 та від 19.11.2025 у справі №320/6200/23.
Позивач зазначає, що не здійснював дисконтування отриманої позики з двох основних підстав:
(1) для НП(С)БО не існує методологій дисконтування;
(2) позика, на переконання Позивача, була короткостроковою.
На думку позивача не здійснення дисконтування означало, що Товариство не включало до Звіту про фінансові результати ні доходи (як на цьому наполягає Відповідач), ні витрати, тобто амортизацію дисконту (що повністю ігнорується Відповідачем всупереч п.58.1 ПКУ, який по суті зобов`язує виявляти також факти, які зменшують базу оподаткування).

8. Податковий орган надіслав відзив на касаційну скаргу, в якому вказує на правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права та просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції без змін.
IV. Установлені судами фактичні обставини справи
9. Суди попередніх інстанцій установили, що упродовж періоду з 29.12.2022 по 18.01.2023 ГУ ДПС у м. Києві відповідно до наказу Головного управління від 28.12.2022 № 5989-р і направлень, на підставі пп. 78.1.5 п. 78.1 ст. 78 Податкового кодексу України провело документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «Центрнафтогазпостач» з питань, що стали предметом оскарження в межах заперечень Товариства від 09.07.2021 на висновки акта перевіркивід 24.06.2021 № 49228/26-15-07-02-03-17/39046608 «Про результати документальної планової виїзної перевірки ТОВ «Центрнафтогазпостач» (код ЄДРПОУ 39046608)».
10. 25.01.2023 за результатами проведення вказаної документальної перевірки відповідачем складено акт за № 6041/26-15-07-02-03-03/39046608, в якому містяться висновки про вчинення позивачем порушень норм податкового законодавства, зокрема:
- п.п. 44.1 ст. 44, пп. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14, пп. 134.1.1 п. 134.1 ст. 134 Податкового кодексу України, що призвело до заниження платником податку на прибуток на загальну суму 24 259 024,00 грн. (в т.ч. за 2018 рік у сумі 24 059 479,00 грн., за 2019 рік 199 545,00 грн.) та встановлено заниження від`ємного значення об`єкта оподаткування з податку на прибуток на загальну суму 2 814 455,00 грн. (з них за 2020 рік у сумі 2228 572,00 грн., за 1-ий квартал 2021 року 585 883,00 грн.);
- пп. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу Українипри виплаті доходу компанії «Albermarle Trading Limited» (Велика Британія) занижено податок на прибуток іноземних юридичних осіб на загальну суму 592 190,00 грн. (в т.ч. за півріччя 2018 року 53 971,00 грн., за 3-и квартали 2018 року 170 529,00 грн., за 2018 рік 281 634,00 грн., 1-ий квартал 2019 року 108 729,00 грн., півріччя 2019 року 212 181,00 грн., 2019 рік 310 556,00 грн.).
11. 01.02.2023 на підставі акта перевірки від 25.01.2023№ № 6041/26-15-07-02-03-03/39046608 відповідач прийняв податкові повідомлення-рішення, серед них:
- форми «Р» за №00086472304, яким збільшило позивачу до сплати грошове зобов`язання зподатку на прибуток іноземних юридичних осіб на 740 237,50 грн. (в тому числі за основним зобов`язанням - 592 190,00 грн. та штрафними санкціями - 148 047,50 грн.);
- форми «Р» за №00085130702 про донарахування 24 259 024,00 грн. податку на прибуток та застосування 6 064 756,00 грн штрафних санкцій.
12. Не погоджуючись із правомірністю вказаних податкових повідомлень-рішень ТОВ «Центрнафтогазпостач» оскаржило їх в досудовому до Державної податкової служби України, шляхом подання відповідної скарги. Рішенням ДПС України від 14.04.2023 № 9268/6/99-00-06-01-01-06 зазначена скарга платника задоволена частково, а саме: скасувала частково податкове повідомлення-рішення від 01.02.2023 № 00085130702, а податкове повідомлення-рішення від 01.02.2023 №00086472304 залишила без змін.
13. 19.04.2023 ГУ ДПС у м. Києві, керуючись нормами ст. 60 Податкового кодексу України, прийняла замість частково скасованого податкового повідомлення-рішення від 01.02.2023 № 00085130702 нове за № 00272510702, яким збільшено суму грошового зобов`язання з податку на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 1 086 105,00 грн. (з них за податковим зобов`язанням - 807 116,00 грн. та штрафні санкції - 278 989,00 грн.).
14. Товариство, не погоджуючись з таким діями відповідача та прийнятими ним податковими повідомленнями-рішеннями, звернулося з позовом до суду.
V. Оцінка Верховного Суду
15. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права у спірних правовідносинах, відповідно до частини першої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), виходить з такого.
16. Колегія суддів зазначає, що касаційний перегляд здійснюється за касаційною скаргою товариства в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення від 19.04.2023 №00272510702. 
17. Відносини, що виникають у сфері справляння податків, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.
18. Відповідно до підпункту 134.1.1 пункту 134.1 статті 134 ПК України об`єктом оподаткування податком на прибуток є прибуток із джерелом походження з України та за її межами, який визначається шляхом коригування (збільшення або зменшення) фінансового результату до оподаткування (прибутку або збитку), визначеного у фінансовій звітності підприємства відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку або міжнародних стандартів фінансової звітності, на різниці, які виникають відповідно до положень цього розділу.
19. Стаття 1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» дає наступні визначення термінів:
- національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку - нормативно-правовий акт, затверджений центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної фінансової політики, що визначає принципи та методи ведення бухгалтерського обліку і складання фінансової звітності, що не суперечать міжнародним стандартам;
- міжнародні стандарти фінансової звітності (далі - міжнародні стандарти) - прийняті Радою з міжнародних стандартів бухгалтерського обліку документи, якими визначено порядок складання фінансової звітності.
20. Передбачені національними положеннями (стандартами) бухгалтерського обліку правила не можуть суперечити міжнародним стандартам, не можуть визначати ширше коло обов`язків для суб`єктів їх використання.
21. При цьому Національні та Міжнародні стандарти є окремими документами, що визначають правила поведінки суб`єктів, які складають фінансову звітність. Термінологічне визначення національних стандартів, наведене у Законі України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні", не дає можливості та правових підстав для застосування міжнародних стандартів обліку у разі відсутності певних правил в національних стандартах.
22. Положення частини третьої статті 12-1 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) надають можливість підприємствам (крім тих публічних акціонерних товариств, банків, страховиків, а також підприємств, які провадять господарську діяльність за видами, перелік яких визначається Кабінетом Міністрів України) самостійно визначати доцільність застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності.
23. З акту перевірки вбачається, що Позивач при складенні фінансової звітності застосовує виключно Національні положення (стандарти) бухгалтерського обліку.
24. Методологічні засади формування в бухгалтерському обліку інформації про доходи підприємства та її розкриття у фінансовій звітності визначає Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 15 «Дохід», затверджене наказом Міністерства фінансів України від 29 листопада 199 року № 290 (надалі також - П(С)БО 15 «Доходи»).
25. Відповідно до пункту 5 П(с)БО 15 «Дохід» дохід визнається під час збільшення активу або зменшення зобов`язання, що зумовлює зростання власного капіталу (за винятком зростання капіталу за рахунок внесків учасників підприємства), за умови, що оцінка доходу може бути достовірно визначена.
26. Пунктом 21 П(С)БО 15 визначено, що дохід відображається в бухгалтерському обліку в сумі справедливої вартості активів, що отримані або підлягають отриманню.
27. Відповідно до Положення (стандарт) бухгалтерського обліку 11 «Зобов`язання», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 31 січня 2000 року №20, з метою бухгалтерського обліку зобов`язання поділяються на: довгострокові; поточні; непередбачені зобов`язання; доходи майбутніх періодів.
28. Поточні зобов`язання - це зобов`язання, які будуть погашені протягом операційного циклу підприємства або повинні бути погашені протягом дванадцяти місяців, починаючи з дати балансу.
29. Довгострокові зобов`язання - це всі зобов`язання, які не є поточними зобов`язаннями. Довгострокові зобов`язання, на які нараховуються відсотки, відображаються в балансі за їх теперішньою вартістю. Визначення теперішньої вартості залежить від умов та виду зобов`язання.
30. Теперішня вартість - це дисконтована сума майбутніх платежів (за вирахуванням суми очікуваного відшкодування), яка, як очікується, буде необхідна для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.
31. Сума погашення - це недисконтована сума грошових коштів або їх еквівалентів, яка, як очікується, буде сплачена для погашення зобов`язання в процесі звичайної діяльності підприємства.
32. Зобов`язання визнається, якщо його оцінка може бути достовірно визначена та існує ймовірність зменшення економічних вигод у майбутньому внаслідок його погашення. Якщо на дату балансу раніше визнане зобов`язання не підлягає погашенню, то його сума включається до складу доходу звітного періоду.
33. Відповідно до наведених у пунктів 4 Національного положення (стандарту) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти», затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30 листопада 2001 року №559 (надалі також - П(С)БО 13 ), термінів:
34. Фінансовий інструмент - контракт, який одночасно приводить до виникнення (збільшення) фінансового активу в одного підприємства і фінансового зобов`язання або інструмента власного капіталу в іншого.
35. Фінансові інвестиції - активи, які утримуються підприємством з метою збільшення прибутку (відсотків, дивідендів тощо), зростання вартості капіталу або інших вигод для інвестора.
36. Фінансове зобов`язання - контрактне зобов`язання:
а) передати грошові кошти або інший фінансовий актив іншому підприємству;
б) обмінятися фінансовими інструментами з іншим підприємством на потенційно невигідних умовах.
37. Фінансове зобов`язання, призначене для перепродажу - фінансове зобов`язання, що виникає внаслідок випуску фінансового інструмента з метою її подальшого продажу для отримання прибутку від короткотермінових коливань його ціни та/або винагороди посередника.
38. Відповідно до пункту 6 П(С)БО 13 фінансові активи включають: грошові кошти, не обмежені для використання, та їх еквіваленти; дебіторську заборгованість, не призначену для перепродажу; фінансові інвестиції, що утримуються до погашення; фінансові активи, призначені для перепродажу; інші фінансові активи.
39. Згідно з пунктом 29 П(С)БО 13 фінансові інструменти первісно оцінюють та відображають за їх фактичною собівартістю, яка складається із справедливої вартості активів, зобов`язань або інструментів власного капіталу, наданих або отриманих в обмін на відповідний фінансовий інструмент, і витрат, які безпосередньо пов`язані з придбанням або вибуттям фінансового інструмента (комісійні, обов`язкові збори та платежі при передачі цінних паперів тощо).
40. Пункт 30 цього Положення передбачає, що на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові активи оцінюються за їх справедливою вартістю.
41. За змістом пункту 31 П(С)БО 13 на кожну наступну після визнання дату балансу фінансові зобов`язання оцінюються за амортизованою собівартістю, крім фінансових зобов`язань, призначених для перепродажу, і зобов`язань за похідними фінансовими інструментами.
42. Так, Національне положення (стандарт) бухгалтерського обліку 13 «Фінансові інструменти" не передбачає порядок визначення справедливої вартості та не розглядає й методологію обліку щодо короткострокових та довгострокових фінансових зобов`язань.
43. При цьому, Відповідач при розрахунку дисконту застосовує формулу, що не визначена жодним національним стандартом бухгалтерського обліку, а передбачена Міжнародними стандартами бухгалтерського обліку.
44. З урахуванням цього, оскільки Національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, а також органами, на які покладено регулювання питань методології бухгалтерського обліку та фінансової, відсутні будь-які роз`яснення з боку контролюючих органів або практика такого дисконтування, Позивач, як особа, облік якої не базується на міжнародних стандартах фінансової звітності, не зобов`язаний був визначати методологію оцінки фінансових зобов`язань самостійно.
45. Разом з цим, як убачається зі змісту акта перевірки, контролюючим органом здійснено дисконтування за формулою, що встановлено Міжнародним стандартом фінансової звітності.
46. Зокрема, для визначення справедливої вартості (дисконтування) податковим органом застосована наступна формула: PV = FV: (1 + i) n де: FV - майбутня вартість; PV - теперішня вартість; і - ставка дисконтування (середня річна облікова ставка рефінансування Національного банку України; n - строк (число періодів).
47. Однак, слід ураховувати, що частиною третьою статті 12-1 Закону № 996-ХІV встановлено, що підприємства, крім тих, що зазначені в частині другій цієї статті, самостійно визначають доцільність застосування міжнародних стандартів для складання фінансової звітності та консолідованої фінансової звітності.
48. Тобто, позивач, як особа, бухгалтерський облік якої базується на національних стандартах (положеннях) бухгалтерського обліку, а не на міжнародних стандартах фінансової звітності, з урахуванням того, що національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку не визначено методологію щодо визначення справедливої та амортизованої вартості фінансових зобов`язань, не зобов`язаний визначати таку методологію оцінки фінансових зобов`язань самостійно. В свою чергу, контролюючий орган не має права визначати цю методику та давати вказівки такому платнику податків (який керується виключно національними стандартами (положеннями) бухгалтерського обліку) щодо методики, про що було зазначено у постанові Верховного Суду від 10 вересня 2021 року по справі № 160/6203/20.
49. Таким чином, визначення національних стандартів не дозволяє застосувати міжнародні стандарти обліку у разі відсутності методів ведення обліку в національних стандартах. Тому позиція контролюючого органу щодо посилання на міжнародні стандарти у разі, коли підприємство здійснює облік за національними стандартами, є неправомірною та не відповідає положенням Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
50. Отже, Верховний Суд погоджується з висновком суду першої інстанції, що застосований відповідачем розрахунок за формулою дисконтування заборгованості позивача є неправомірним, оскільки ґрунтується на нормах міжнародного стандарту фінансового обліку, в той час як позивач застосовує національне положення бухгалтерського обліку.
51. Така правова позиція неодноразово висловлювалась у постановах Верховного Суду від 22 квітня 2021 року ( справа № 160/11301/19), від 28 квітня 2021 року (справа 640/13685/19), від 23 березня 2023 року (справа 420/25524/21) від 10 вересня 2021 року (справа № 160/6203/20), від 05 серпня 2022 року (справа № 640/8574/19), від 05 жовтня 2022 року (справа № 320/6494/19).
52. З таких підстав, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про протиправність податкового повідомлення-рішення від 19.04.2023 №00272510702 року, яким позивачу здійснено донарахування 24 259 024,00 грн. податку на прибуток та застосування 6 064 756,00 грн. штрафних санкцій.
53. Розглянувши доводи сторін, якими вони обґрунтовують свою позицію під час розгляду справи у порядку касаційно перегляду судового рішення, Суд дійшов висновку, що відповідач не довів належними та допустимими доказами обставин щодо правомірності винесених податкових повідомлень-рішень. Як слідує, висновки, які зазначені контролюючим органом зроблені без належного дослідження усіх наявних доказів, що було виявлено під час судової стадії дослідження доказів, та безпідставність яких підтверджується відповідними первинними документами, копії яких містяться в матеріалах справи.
54. Верховний Суд наголошує, що відповідно до частини першої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу, а суд згідно статті 90 цього Кодексу, оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Довести правомірність своїх дій чи бездіяльності відповідно до принципу офіційності в адміністративному судочинстві зобов`язаний суб`єкт владних повноважень.
55.Так, згідно частини 1 статті 352 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
56. На підставі викладеного, з огляду на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, колегія суддів дійшла висновку про задоволення касаційної скарги із скасуванням постанови суду апеляційної інстанції в частині відмови задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 19.04.2023 №00272510702 та залишенням в силі рішення суду першої інстанції в цій частині.
VI. Судові витрати
57. Згідно із частиною шостою статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
58. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
59. Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
60. Матеріалами справи підтверджується, що при зверненні до Верховного Суду з касаційною скаргою ТОВ «Центрнафтогазпостач» було сплачено судовий збір у розмірі 32583,16грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 22 грудня 2025 року №83.
61. Таким чином, судові витрати, понесені позивачем при поданні касаційної скарги підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві у розмірі 32583,16 грн.
62. Керуючись статтями 3, 139, 341, 345, 349, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Центрнафтогазпостач» - задовольнити.
2. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 26 листопада 2025 року у справі №320/14346/23 у частині відмови в задоволення позовних вимог про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення Головного управління Державної податкової служби у м. Києві від 19.04.2023 №00272510702 скасувати, а рішення в цій частині Київського окружного адміністративного суду від 23 вересня 2024 року - залишити в силі.
3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Державної податкової служби у м. Києві (вул. Шолуденка,буд.33/19, м. Київ, 04116, код ЄДРПОУ 44116011) 32583,16(тридцять дві тисячі п`ятсот вісімдесят три) гривні 16 копійок на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Центрнафтогазпостач» (вул. Спаська, буд.5, м. Київ, 04071, код ЄДРПОУ 39046608) судових витрат зі сплати судового збору.
4. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.
Головуючий О.О. Шишов 
Судді І.А. Васильєва
М.М. Яковенко