| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 320/20529/23 Суддя (судді) першої інстанції: Леонтович А.М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Парінов А.Б.,
судді:  Беспалов О.О.,
Кравченко Є.Д.,
при секретарі судового засідання: Андрейченко К.Е.,
за участю учасників судового процесу:
від позивача (апелянта): не з`явився;
від відповідача: не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним та скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Київського окружного адміністративного суду з позовом до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), в якому просить суд:
- визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бабенко О.О. про стягнення виконавчого збору в розмірі 19 283.24 долари США видану 06 червня 2023 року та витрат у виконавчому провадженні НОМЕР_4;
-визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Полільського вілділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управлінця Міністерства юстиції (м. Київ) Бабенко О.О. про відкриття виконавчого проваджения НОМЕР_2 від 06 червня 2023 року;
-визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Подільського вілділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіопального управліния Міністерства юстиції (м. Київ) Бабенко О.О. про відкриття виконавчого проваджения НОМЕР_3 від 06 червня 2023 року
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2023 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що стягнення виконавчого збору пов`язується з початком примусового виконання рішення, є обов`язком, а не правом державного виконавця, і не ставиться в залежність від фактично вчинених дій щодо примусового виконання.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій просить це рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
На обґрунтування апеляційної скарги апелянт посилається на такі доводи. По-перше, державний виконавець не стягнув у примусовому порядку суму, зазначену у виконавчому документі, а після повернення виконавчого документа стягувачу позивачка сплатила заборгованість добровільно, тому підстав для стягнення виконавчого збору не було; за своїм призначенням виконавчий збір є винагородою державному виконавцю за вчинення заходів примусового виконання рішення за умови, що такі заходи призвели до виконання рішення, що підтверджують постанови Верховного Суду від 11 вересня 2019 року у справі № 553/196/18, від 19 червня 2019 року у справі № 824/172/18-а, від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18, від 16 квітня 2020 року у справі № 640/8425/19 та від 22 січня 2021 року у справі № 400/4023/19. По-друге, правовідносини щодо примусового виконання виконавчого документа склалися у 2014 році, а зміни до частини другої статті 27 Закону України "Про виконавче провадження" внесено 03 липня 2018 року, тому з урахуванням частини другої статті 5 Цивільного кодексу України відповідальність у вигляді стягнення виконавчого збору до позивачки застосована бути не може. По-третє, за виконавчим документом з позивачки стягувалося 1 543 009,07 грн, а тому виконавчий збір мав становити 154 300,91 грн, натомість державний виконавець стягнув 19 283,24 долара США, що у п`ять разів перевищує розмір, передбачений частиною другою статті 27 Закону України "Про виконавче провадження". По-четверте, постанову про стягнення виконавчого збору винесено 06 червня 2023 року, тобто через дев`ять років після винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, всупереч частині четвертій статті 27 Закону України "Про виконавче провадження", яка вимагає виносити таку постанову одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 серпня 2023 року витребувано з Київського окружного адміністративного суду матеріали справи №320/20529/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним та скасування постанови.
До Шостого апеляційного адміністративного суду з Київського окружного адміністративного суду 11 квітня 2024 року надійшла адміністративна справа № 320/20529/23.
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 17 квітня 2024 року адміністративну справу № 320/13278/23 за позовом ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним та скасування постанови направити до Київського окружного адміністративного суду для належного оформлення.
До Шостого апеляційного адміністративного суду з Київського окружного адміністративного суду 23 січня 2025 року надійшла адміністративна справа № 320/20529/23 після дооформлення.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 27 грудня 2024 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним та скасування постанови та призначено справу до апеляційного розгляду у судовому засіданні, яке призначено на 11 лютого 2025 о 11:45, продовживши строк розгляду справи на підставі ч. 2 ст.309 КАС України.
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року матеріали адміністративної справи № 320/20529/23 направлено до Київського окружного адміністративного суду для належного оформлення матеріалів справи з урахуванням висновків викладених в цій ухвалі. Встановлено строк виконання даної ухвали - 15 днів з дня її отримання разом з матеріалами справи. Зупинено провадження у справі №320/20529/23 до моменту отримання належно оформлених матеріалів справи з Київського окружного адміністративного суду.
Після надходження матеріалів справи, повістками- повідомленням повідомлено сторін що розгляд апеляційної скарги ОСОБА_1 на рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про визнання протиправним та скасування постанови відбудеться о 13:40 "18" серпня 2026 р.
18 серпня 2026 року учасники судового процесу, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду справи явку уповноважених представників до суду не забезпечили та причини неявки суду не повідомили.
Відповідно до частини четвертої статті 229 Кодексу адміністративного судочинства України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Згідно з частиною другою статті 313 Кодексу адміністративного судочинства України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи, що особиста участь сторін в судовому засіданні не обов`язкова, колегія суддів визнала можливим проводити розгляд справи за відсутності сторін.
Колегія суддів, порадившись на місці, протокольною ухвалою поновила провадження по справі у зв`язку з отриманням належно оформлених матеріалів справи з Київського окружного адміністративного суду відповідно до ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2025 року.
Колегія суддів встановила такі обставини.
02 вересня 2014 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. вчинила виконавчий напис № 1068, яким запропонувала звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 і передана в іпотеку Публічному акціонерному товариству "Комерційний банк "Надра" за іпотечним договором від 26 лютого 2008 року в забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором № 36/П/9/2008-840 від 26 лютого 2008 року. У виконавчому написі зазначено суму заборгованості за кредитом 135 015,46 долара США, еквівалент у гривні 1 079 178,57 грн, суму заборгованості по сплаті відсотків 47 415,01 долара США, еквівалент у гривні 378 988,18 грн, суму пені 2 997,20 долара США, еквівалент у гривні 23 956,60 грн, суму штрафу 7 404,69 долара США, еквівалент у гривні 59 185,72 грн, і плату за вчинення виконавчого напису 1 700 грн. Підсумковим положенням виконавчого напису визначено: "Загальна сума заборгованості, яку необхідно перерахувати на рахунок № НОМЕР_1 в ПАТ "КБ "НАДРА", МФО 380764, складає 1 543 009,07 (один мільйон п`ятсот сорок три тисячі дев`ять) гривень 07 коп.".
17 жовтня 2014 року державний виконавець Манасерян А.А. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_5 з виконання виконавчого напису № 1068 від 02 вересня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Надра" 1 543 009,07 грн. Постанову винесено з посиланням на статті 17, 19, 20, 25 Закону України "Про виконавче провадження"; боржнику надано строк на добровільне виконання до 7 днів; розміру виконавчого збору ця постанова не визначає.
19 січня 2023 року ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва у справі № 761/3526/14-ц замінено стягувача ПАТ КБ "Надра" на його правонаступника ОСОБА_2 , а 22 березня 2023 року державний виконавець виніс постанову про заміну сторони виконавчого провадження.
У березні 2023 року позивачка погасила заборгованість за кредитним договором перед новим кредитором, після чого стягувач ОСОБА_2 подала заяву про повернення виконавчого документа без виконання.
06 червня 2023 року старший державний виконавець Бабенко О.О. винесла постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пункту 1 частини першої статті 37 Закону України "Про виконавче провадження", постанову про стягнення виконавчого збору в розмірі 19 283,24 долара США та постанову про стягнення витрат виконавчого провадження, а також відкрила виконавчі провадження № НОМЕР_2 з виконання постанови про стягнення виконавчого збору і № НОМЕР_3 з виконання постанови про стягнення витрат виконавчого провадження.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого.
Спірне виконавче провадження № НОМЕР_5 відкрито 17 жовтня 2014 року, тобто в період чинності Закону України "Про виконавче провадження" від 21 квітня 1999 року № 606-XIV. 
Пунктом 6 розділу "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про виконавче провадження" від 02 червня 2016 року № 1404-VIII передбачено, що "рішення, які виконувалися органами державної виконавчої служби до набрання чинності цим Законом, продовжують виконуватися цими органами до настання підстав для завершення виконавчого провадження", а пунктом 7 цього ж розділу - що "виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону".
Відповідно до частини другої статті 25 Закону № 606-XIV у постанові про відкриття виконавчого провадження "державний виконавець вказує про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до семи днів з моменту винесення постанови … та зазначає, що у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення буде розпочате примусове виконання цього рішення із стягненням з боржника виконавчого збору і витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, передбачених цим Законом".
Згідно з частиною першою статті 28 Закону № 606-XIV "у разі невиконання боржником рішення майнового характеру у строк, встановлений частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного його виконання, постановою державного виконавця з боржника стягується виконавчий збір у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає стягненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом. … У зазначених розмірах виконавчий збір стягується з боржника також у разі повернення виконавчого документа без виконання за письмовою заявою стягувача та у разі самостійного виконання боржником рішення після початку його примусового виконання, зокрема шляхом перерахування коштів безпосередньо на рахунок стягувача. … Виконавчий збір стягується незалежно від вчинення державним виконавцем заходів примусового виконання, передбачених цим Законом".
Обидві обставини, на яких ґрунтується перший довід апеляційної скарги, охоплені цією нормою прямо: і повернення виконавчого документа стягувачу за його письмовою заявою, і самостійне погашення боржником заборгованості після початку примусового виконання є за Законом № 606-XIV самостійними підставами стягнення виконавчого збору, причому незалежно від того, чи вживав державний виконавець заходів примусового виконання.
У постанові від 19 січня 2022 року у справі № 640/7697/21 Верховний Суд зазначив: "повернення виконавчого документа стягувачу (зокрема без реального його виконання) не заперечує наявності підстав для стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягала стягненню за цим (поверненим) виконавчим документом". Цей висновок Верховний Суд підтвердив у постанові від 01 травня 2026 року у справі № 320/6164/23: "Буквальний аналіз положень статті 28 Закону № 606-XIV дає підстави для висновку, що відсутність фактичного стягнення коштів в рамках примусового виконання виконавчого документа (який державний виконавець повернув стягувачу за його заявою) не заперечує наявності підстав для стягнення виконавчого збору у розмірі 10 відсотків суми, що підлягала стягненню за цим (поверненим) виконавчим документом".
Постанови Верховного Суду, на які посилається апелянт, ухвалені за іншого нормативного регулювання. У постанові від 11 березня 2020 року у справі № 2540/3203/18 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що "обов`язковими умовами стягнення виконавчого збору були: 1) фактичне виконання виконавчого документа; 2) вжиття державним виконавцем заходів примусового виконання рішень", однак цей висновок сформульовано щодо частини другої статті 27 Закону № 1404-VIII у редакції, чинній до 28 серпня 2018 року, за якою виконавчий збір обчислювався від суми, що фактично стягнута. У справах № 553/196/18, № 824/172/18-а, № 640/8425/19 і № 400/4023/19 застосовано ту саму редакцію. Виконавче ж провадження щодо ОСОБА_1 відкрито за Законом № 606-XIV, стаття 28 якого пов`язує стягнення збору не з фактичним стягненням, а із самим фактом невиконання боржником рішення у наданий для добровільного виконання строк. А отже, перший довід апеляційної скарги колегія суддів відхиляє.
Інші доводи апелянта побудовані помилковому посиланні: Законом України від 03 липня 2018 року № 2475-VIII змінено частину другу статті 27 Закону № 1404-VIII, а не Закону № 606-XIV, який регулював спірні правовідносини на момент відкриття виконавчого провадження. По суті ж база обчислення виконавчого збору за статтею 28 Закону № 606-XIV (10 відсотків суми, що підлягає стягненню) збігається з базою за частиною другою статті 27 Закону № 1404-VIII у редакції Закону № 2475-VIII, тому становище боржника внесеними у 2018 році змінами не погіршено і підстав для висновку про зворотну дію закону в часі немає. 
Довід апеляційної скарги, який ґрунтується на частині четвертій статті 27 Закону № 1404-VIII, яка зобов`язує державного виконавця виносити постанову про стягнення виконавчого збору одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження суд вважає помилковим. Ця норма з`явилася в законодавстві разом із Законом № 1404-VIII, який набрав чинності 05 жовтня 2016 року, тобто через два роки після відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_5, і до постанови від 17 жовтня 2014 року застосована бути не могла. Оскільки постанова про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 до 06 червня 2023 року не виносилася, підлягала застосуванню частина третя статті 40 Закону № 1404-VIII, за якою "у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, … якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом". Виконавчий документ повернуто стягувачу 06 червня 2023 року, і того ж дня винесено постанову про стягнення виконавчого збору, тобто встановлений законом строк дотримано. Четвертий довід апеляційної скарги є необґрунтованим.
Натомість, відповідно до частини першої статті 27 Закону № 1404-VIII "виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України", а за частиною другою цієї статті "виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів".
Ні стаття 28 Закону № 606-XIV, ні частина друга статті 27 Закону № 1404-VIII не передбачають жодної іншої бази обчислення виконавчого збору, крім суми, що підлягає стягненню за виконавчим документом, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу.
Сумою, що підлягала стягненню за виконавчим написом № 1068 від 02 вересня 2014 року, є 1 543 009,07 грн. Саме цю суму визначено підсумковим положенням самого виконавчого напису як загальну суму заборгованості, яку необхідно перерахувати стягувачу. Саме цю суму зазначив і державний виконавець, приймаючи виконавчий документ до виконання: у постанові про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_5 від 17 жовтня 2014 року предмет стягнення сформульовано як "стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Надра" 1543009,07 грн". Наведені у виконавчому написі валютні показники є складовими розрахунку заборгованості, кожна з яких супроводжується гривневим еквівалентом, і самостійною сумою стягнення за виконавчим документом вони не є. Вартості майна боржника, переданого стягувачу, у цьому виконавчому провадженні визначено не було, оскільки квартира, на яку виконавчий напис пропонував звернути стягнення, стягувачу не передавалася.
Отже виконавчий збір у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 становить 10 відсотків від 1 543 009,07 грн, тобто 154 300,91 грн.
Спірною постановою від 06 червня 2023 року з позивачки стягнуто виконавчий збір у розмірі 19 283,24 долара США. Ця сума є 10 відсотками від суми валютних показників виконавчого напису (135 015,46 + 47 415,01 + 2 997,20 + 7 404,69 = 192 832,36 долара США), тобто обчислена від бази, яку закон не передбачає. За офіційним курсом Національного банку України, чинним на 06 червня 2023 року (36,5686 грн за 1 долар США), стягнута сума дорівнює 705 161,09 грн і у 4,57 раза перевищує розмір виконавчого збору, визначений законом.
Такий спосіб обчислення суперечить і природі виконавчого збору як платежу до державного бюджету. За статтею 99 Конституції України "грошовою одиницею України є гривня", а за частиною першою статті 192 Цивільного кодексу України "законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня". Визначення в постанові державного виконавця розміру збору, що стягується до Державного бюджету України, в іноземній валюті правової підстави не має.
Наслідки помилкового визначення розміру виконавчого збору Верховний Суд сформулював у постанові від 06 лютого 2026 року у справі № 520/29532/23: "у державного виконавця не було підстав для стягнення виконавчого збору в тому розмірі, який визначений у спірній постанові, а отже, така постанова не відповідає вимогам статті 27 Закону № 1404-VIII та підлягає скасуванню".
Обов`язок довести правомірність спірної постанови покладено на відповідача. Відповідно до частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України "в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача". Доказів на підтвердження правомірності обчислення виконавчого збору від суми в іноземній валюті відповідач не надав.
Таким чином, постанова старшого державного виконавця від 06 червня 2023 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 19 283,24 долара США у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 є протиправною і підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні цієї позовної вимоги - скасуванню з ухваленням нового рішення про її задоволення. Визначення розміру виконавчого збору належить до компетенції державного виконавця, а не суду, тому спірна постанова скасовується повністю.
Щодо постанов про відкриття виконавчих проваджень № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3 від 06 червня 2023 року колегія суддів зазначає таке. Пунктом 5 частини першої статті 3 Закону № 1404-VIII передбачено, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих документів - постанов державних виконавців про стягнення виконавчого збору. Постанови про стягнення виконавчого збору і про стягнення витрат виконавчого провадження від 06 червня 2023 року на день відкриття зазначених виконавчих проваджень були чинними та мали силу виконавчих документів, а відкриття виконавчого провадження за такою постановою є обов`язком державного виконавця. Порушень порядку прийняття постанов про відкриття виконавчих проваджень № НОМЕР_2 і № НОМЕР_3 колегія суддів не встановила, самостійних доводів щодо такого порушення апеляційна скарга не містить, а правові наслідки скасування постанови про стягнення виконавчого збору для відкритого на її підставі виконавчого провадження настають у порядку, встановленому Законом № 1404-VIII. А отже, підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині немає.
Положеннями ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до статті 316 Кодексу адміністративного судочинства України "суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права". 
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 317 цього Кодексу підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині є "неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права", а за частиною другою цієї статті "неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню".
Керуючись статтями 77, 243, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2023 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про визнання протиправною та скасування постанови старшого державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бабенко О.О. від 06 червня 2023 року про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні № НОМЕР_5 та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.
Визнати протиправною та скасувати постанову старшого державного виконавця Подільського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бабенко О.О. від 06 червня 2023 року про стягнення виконавчого збору в розмірі 19 283,24 долара США у виконавчому провадженні № НОМЕР_5.
В іншій частині рішення Київського окружного адміністративного суду від 20 липня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328, 329 КАС України.

Головуючий суддя А.Б. Парінов

Судді: О.О. Беспалов

Є.Д. Кравченко

(повний текст постанови суду виготовлено 21 серпня 2026 року)