Справа № 756/12191/24
Номер провадження № 1-кп/756/650/26

УКРАЇНА

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 вересня 2026 року місто Київ

Оболонський районний суд м. Києва в складі:
судді ОСОБА_1 ,
секретарів судового засідання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
прокурора ОСОБА_4 , 
захисника ОСОБА_5 ,
обвинуваченого ОСОБА_6 ,
законного представника ОСОБА_7 ,
потерпілої ОСОБА_8 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 5 Оболонського районного суду міста Києва кримінальне провадження, внесене 04.04.2024 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12024100050001184, за обвинуваченням:
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Горлівка, Донецької області, громадянина України, який має повну загальну середню освіту, працевлаштований, проживає за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимий,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 152 КК України,

УСТАНОВИВ:

1. Формулювання обвинувачення у кримінальному провадженні, визнане судом доведеним.

1.1. ОСОБА_6 з 2019 року, більш точний час під судового провадження не встановлено, проживав однією сім`єю з ОСОБА_9 за адресою: АДРЕСА_2 . Разом із ними проживала дочка ОСОБА_9 від попереднього шлюбу - ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_8 є інвалідом дитинства, бо має вроджений хронічний психічний розлад у вигляді помірної розумової відсталості. Зокрема через свій психічний стан не здатна усвідомлювати характер і значення дій сексуального характеру, їх можливі наслідки, чинити опір або надати усвідомлену відповідь. 
За вказаних обставин, ОСОБА_8 не може надати добровільну згоду на вступ у статеві зносини. Про ці особливості психічного стану ОСОБА_8 ОСОБА_6 був обізнаний.
У невстановлені день та час, але не пізніше жовтня 2023 року, більш точний день та час під час судового розгляду не було встановлено, ОСОБА_6 , перебуваючи у квартирі за наведеним місцем свого проживання разом із ОСОБА_8 , розуміючи, що остання через свій психічний стан не здатна надати добровільну згоду на вступ у статеві зносини, діючи умисно з метою задоволення статевої пристрасті, вчинив щодо ОСОБА_8 , як особою, із якою перебував у сімейних відносинах, дії сексуального характеру, пов`язані з вагінальним проникненням у її тіло з використанням власних геніталій, без надання згоди останньою, тобто - зґвалтування. 

1.2. Отже, ОСОБА_6 учинив злочин, передбачений ч. 2 ст. 152 КК України, а саме - зґвалтування, тобто умисні дії сексуального характеру, пов`язані із вагінальним проникненням в тіло іншої особи, з використанням геніталій, без добровільної згоди потерпілої особи, вчинене щодо особи, із якою винний перебував у сімейних відносинах.

2. Підстави доведеності винуватості поза розумним сумнівом.

2.1. Позиції сторін кримінального провадження.

2.1.1. Прокурор у судовому засіданні вважала, що винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину доведена поза розумним сумнівом. За позицією сторони обвинувачення, ОСОБА_6 достовірно знав про стан потерпілої, але використав його за для вступу в стетеві відносини. За вказаних обставин, прокурор просив визнати ОСОБА_6 винуватим та призначити покарання в виді 10 років позбавлення волі, а при постановці вироку просила обрати ОСОБА_6 запобіжний захід в вигляді тримання під вартою, оскільки зберігається ризик впливу на потерпілу та її родину, про що ОСОБА_6 неодноразово заявляв, що збирається відвідати потерпіло та родину. Просила прокурор також врахувати наявність обставини, що обтяжує покарання як вчинення кримінального правопорушення щодо особи, яка перебуває в безпорадному стані, або особи, яка страждає на психічний розлад, зокрема на недоумство, має вади розумового розвитку.

2.1.2. Захисник у судових дебатах заперечував доведеність у діях ОСОБА_6 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 152 КК України, оскільки не доведено, що потерпіла не добровільно вступала в статеві відносини, зокрема - не надавала згоди. За вказаних обставин захисник просиві виправдати ОСОБА_6 . 

2.1.3. Обвинувачений ОСОБА_6 підтримав позицію захисника, винуватість в інкримінованому діянні не визнав, просив його виправдати.

2.2. Докази, надані стороною обвинувачення.

2.2.1. Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні надала показання, що проживала разом із дочкою ОСОБА_9 , онукою ОСОБА_8 та ОСОБА_6 . За її словами, ОСОБА_6 проживав із сім`єю приблизно чотири роки. Свідок працювала, а тому протягом дня часто була відсутня вдома. Вона пояснила, що знала про стан здоров`я ОСОБА_8, її навчання у спеціальному закладі та потребу в допомозі дорослих, однак конкретного діагнозу не знала. За її спостереженнями, ОСОБА_8 могла спілкуватися, проте небагато розповідала про себе, а здебільшого говорила про телепередачі чи інші звичні для неї речі.
Про вагітність ОСОБА_8 та пов`язані з нею обставини свідок дізналася зі слів дочки ОСОБА_9 ; особисто за подіями, які стали предметом цього кримінального провадження, не спостерігала. Також вона зазначила, що не бачила, аби ОСОБА_6 застосовував до ОСОБА_8 насильство, та не мала відомостей про зловживання членами сім`ї алкогольними напоями.

2.2.2. Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні надала показання, що із ОСОБА_6 познайомилася приблизно за п`ять років до судового розгляду, після чого вони проживали однією сім`єю у квартирі разом із ОСОБА_8 та матір`ю. Вона пояснила, що з раннього дитинства ОСОБА_8 мала особливості психічного та інтелектуального розвитку, відвідувала спеціалізовані заклади освіти, отримувала медичну допомогу, а ОСОБА_6 знав про стан її здоров`я та, за словами свідка, інколи супроводжував її до спеціалізованих закладів. ОСОБА_8 потребувала контролю та допомоги дорослих: мати привозила її до закладів освіти і забирала звідти, а самостійно пересуватися містом вона не могла.
Свідок пояснила, що ОСОБА_8 могла висловлювати прості бажання й відповідати на окремі запитання, проте не завжди розуміла зміст складніших розмов, могла повторювати сказане іншими особами та не ініціювала обговорення важливих для себе обставин. Про вагітність дочки свідок дізналася, коли строк вагітності становив приблизно 28 тижнів; точної дати та строку вона не пам`ятала. За її словами, ОСОБА_8 про вагітність та інтимні стосунки не розповідала, а після пояснень матері про вагітність, пологи та дитину не виявила розуміння цих обставин.
ОСОБА_9 також зазначила, що інколи ОСОБА_8 залишалася у квартирі з ОСОБА_6 , коли вона перебувала на роботі. Вона не була безпосереднім очевидцем статевих контактів між ними. За словами свідка, рішення про відмову від дитини ухвалила вона, а не ОСОБА_8 . Водночас свідок не повідомляла про те, що особисто бачила застосування ОСОБА_6 фізичного насильства до ОСОБА_8, та пояснила, що в сім`ї не було систематичного вживання алкогольних напоїв.

2.2.3. Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні надала показання, що проживає разом із ОСОБА_10 та її сім`єю тривалий час. Він знав ОСОБА_8 з дитинства, знав, що вона інколи перебувала на лікуванні у психіатричному закладі, однак точного діагнозу не знав. За його спостереженнями, ОСОБА_8 могла спілкуватися та допомагати по господарству, коли їй це доручали, однак часто повторювала одне й те саме, потребувала допомоги та супроводу дорослих, а самостійно поїхати до закладу освіти чи в інше місце не могла.
Про вагітність ОСОБА_8 та інші пов`язані з нею обставини свідок дізнався зі слів дружини й ОСОБА_9 ; особисто подій, які є предметом обвинувачення, не бачив. Він не помічав між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 проявів близьких стосунків і не чув від ОСОБА_8 розповідей про вагітність чи дитину. Також свідок пояснив, що рішення про відмову від дитини ухвалила мати ОСОБА_8 , а про те, чи обговорювалося це питання з ОСОБА_6 , йому не відомо. На запитання щодо самостійності ОСОБА_8 зазначив, що вона могла сама робити те, що хотіла.

2.2.4. Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні надав показання, що його мати є хрещеною матір`ю ОСОБА_8 . Із сім`єю він спілкувався нечасто, до ОСОБА_8 в гості не ходив, а під час вагітності бачив її один раз. Про вагітність ОСОБА_8, а також про припущення щодо батьківства дитини він дізнавався зі слів матері. Особисто подій, що становлять предмет обвинувачення, він не бачив.
Свідок пояснив, що з дитинства знав про особливості розвитку ОСОБА_8 , хоча точного діагнозу не знав. За його спостереженнями, під час спілкування вона могла неодноразово повторювати одне й те саме. Відомостей про застосування до ОСОБА_8 насильства, про зловживання спиртними напоями у сім`ї чи про інші конфліктні обставини він не мав.

2.2.5. Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні надала показання, що знала ОСОБА_8 приблизно шість-сім років та спілкувалася з родиною переважно під час свят. Під час одного з візитів вона помітила у ОСОБА_8 збільшення живота, висловила припущення про вагітність та повідомила про це матері ОСОБА_8 . Надалі свідок дізналася, що вагітність було підтверджено.
За її спостереженнями, ОСОБА_8 була тихою, мало спілкувалася, здебільшого посміхалася або говорила окремі фрази, а чітко й послідовно пояснити проблему чи свої потреби їй було складно. Свідок не бачила між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 проявів близьких стосунків. Інформацію про подальші обставини, зокрема про розмови ОСОБА_8 з працівниками поліції, вона отримувала не безпосередньо, а зі слів інших осіб.

2.2.6. Свідок ОСОБА_19 в судовому засіданні надала показання, що вона працювала в центрі реабілітації з ОСОБА_8 понад рік. За її спостереженнями, ОСОБА_8 потребувала спрощених, повторених, а інколи й показаних на прикладі інструкцій; не завжди могла зрозуміти усне пояснення до кінця та очікувала на подальшу допомогу дорослого. Свідок у межах власних спостережень порівняла рівень розвитку ОСОБА_8 з рівнем дитини приблизно п`яти-шести років.
Вона також пояснила, що ОСОБА_8 могла висловлювати прості бажання та брати участь у групових заняттях, однак робила це переважно в зрозумілій для неї ситуації та за підтримки працівників. Свідок не повідомляла про власні спостереження щодо обставин, що є предметом обвинувачення.

2.2.7. Свідок ОСОБА_20 в судовому засіданні надала показання, що вона працює директоркою спеціальної школи № 15. ОСОБА_8 навчалася у цьому закладі з першого до десятого класу, а свідок одночасно була директоркою т а викладала їй. За її словами, ОСОБА_8 була доброзичливою, неконфліктною, виконувала доручення, знала правила поведінки та мала сформовані навички самообслуговування і гігієни. Водночас вона потребувала допомоги в осмисленні складнішої інформації, мала обмежений словниковий запас і не завжди могла розгорнуто пояснити, чого хоче.
Свідок пояснила, що ОСОБА_8 до школи приводила та після занять забирала лише мати. За період навчання ОСОБА_8 могла розповісти про прості події, зокрема про проведені вихідні, та виявляла симпатії на рівні, який свідок описала як дитячий. За спостереженнями свідка, уявлення ОСОБА_8 про статеві процеси були спрощеними, на рівні початкової школи; детального розуміння їх механізму та наслідків вона не мала. Працівники школи не фіксували на тілі ОСОБА_8 ознак ушкоджень, які викликали б у них занепокоєння, а скарг від неї чи матері щодо ставлення в сім`ї не надходило.

2.2.8. Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні надала показання, що працює вихователькою у дитячому садку, знає ОСОБА_8 приблизно шість-сім років, а з ОСОБА_6 була знайома як із сусідом та співмешканцем матері ОСОБА_8 . Вона бачила ОСОБА_8 під час сімейних зустрічей. Під час одного з таких візитів свідок звернула увагу на збільшення живота ОСОБА_8 та висловила матері припущення, що вона вагітна. Пізніше дізналася про встановлення вагітності.
За спостереженнями свідка, ОСОБА_8 мало спілкувалася, здебільшого сиділа, посміхалася та могла сказати окремі фрази; чітко викласти зміст проблеми або пояснити свої потреби їй було складно. Свідок не бачила проявів близьких стосунків між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 . Відомості про подальші події вона отримувала зі слів інших осіб; безпосереднім очевидцем подій, що є предметом обвинувачення, не була.

2.2.9. Свідок ОСОБА_22 в судовому засіданні надав показання, що знав ОСОБА_8 з дитинства, оскільки їхні сім`ї підтримували знайомство, та був знайомий із ОСОБА_6 приблизно три-п`ять років. Тісно з ОСОБА_6 він не спілкувався. За його спостереженнями, ОСОБА_8 не була комунікабельною, не завжди могла самостійно висловити емоції або бажання, а іноді повторювала сказане іншими особами. Точного діагнозу ОСОБА_8 свідок не знав.
Про вагітність ОСОБА_8 він дізнався від матері телефоном під час перебування на роботі, а до цього не звертав на неї уваги. Він не бачив між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 якихось нетипових відносин, оскільки спілкувався з родиною переважно під час свят. За його словами, відомостей про попередні скарги матері ОСОБА_8 на неправомірні дії ОСОБА_6 він не мав.

2.2.10. Свідок ОСОБА_23 показала, що працює практичною психологинею Київського професійного коледжу та впродовж трьох років була класною керівницею ОСОБА_8 під час її навчання за професією кухаря. ОСОБА_8 навчалася у спеціальній групі для осіб із порушеннями розвитку. Конкретного медичного діагнозу свідок не знала, оскільки такі відомості в документах закладу були закодовані.
За її спостереженнями, ОСОБА_8 була тихою, спокійною, пасивною, не виявляла ініціативи та не була схильна до конфліктів. Їй було складно самостійно читати, писати, аналізувати інформацію та виконувати багатоскладові завдання; вона потребувала систематичної допомоги та контролю. Свідок у межах власної суб`єктивної оцінки порівняла рівень розвитку ОСОБА_8 з рівнем дитини приблизно п`яти-десяти років.
Свідок також пояснила, що ОСОБА_8 щодня привозила до коледжу та забирала звідти мати, оскільки ОСОБА_8 не могла самостійно запам`ятати дорогу. ОСОБА_8 могла висловитися однією-двома фразами в безпечній, звичній ситуації та більше виявляла позитивні емоції; у конфліктній або напруженій ситуації вона замовкала. Відомостей про події, які є предметом обвинувачення, свідок не мала.

2.2.11. Свідок ОСОБА_24 зводяться до того, що відомості свідка ґрунтуються на роботі з ОСОБА_8, яка, за відомостями свідка, має діагноз F71. За оцінкою свідка, рівень розвитку ОСОБА_8 не перевищує рівня дитини віком від п`яти до десяти років. ОСОБА_8 не розуміє належним чином розмежування понять «погане» та «добре», а на психічному рівні не усвідомлює, що становить статева зрілість і які наслідки можуть настати внаслідок дій сексуального характеру. Вона не може висловити протест, виконує те, що їй говорить особа, якій вона довірила догляд за собою, та не розуміє наслідків будь-яких дій; її поведінка зумовлена конкретною дією «тут і зараз» такої особи, зокрема матері чи родичів. У побуті ОСОБА_8 охайна, добра та неагресивна. У колективі за нею не було помічено сексуальної спрямованості чи натяків на неї. На питання, які потребують осмисленої відповіді, на думку свідка, вона відповідати не може, оскільки не розуміє їхнього змісту в силу свого діагнозу.

2.2.12. Експерт ОСОБА_25 в судовому засіданні надала показання, що вона проводила судово-психіатричну експертизу потерпілої. Має вищу медичну освіту та стаж експертної роботи 36 років.
Експерт підтвердила висновок про наявність у ОСОБА_8 помірної розумової відсталості як вродженого, хронічного та стійкого психічного розладу, що супроводжується значним недорозвитком пам`яті, інтелекту, мислення та інших психічних функцій. За висновком експерта, за своїм психічним станом потерпіла не могла повною мірою усвідомлювати характер дій сексуального характеру, їх значення та можливі наслідки для здоров`я і соціальної сфери.
Експерт також пояснила, що потерпіла могла відтворювати окремі фактичні обставини, проте через особливості пам`яті не здатна послідовно викласти деталі події, співвіднести їх із часом, місцем та іншими обставинами і надати об`єктивні відомості про них. На думку експерта, загалом за своїм психічним станом потерпіла не здатна надавати відповідні свідчення; такі її повідомлення необхідно співвідносити з іншими доказами.
Під час експертного дослідження потерпіла повідомила про дії сексуального характеру щодо неї особою, яку вона назвала «дядя ОСОБА_6 ». Експерт зазначила, що такі відомості з`ясовувалися не для встановлення події чи надання діям правової оцінки, а для визначення психічного стану потерпілої, її здатності усвідомлювати характер відповідних дій, їх значення та наслідки.
На додаткові запитання експерт пояснила, що потерпіла може відповідати на прості, конкретно сформульовані запитання в межах своїх психічних можливостей. Водночас абстрактні або складні запитання, зокрема ті, що передбачають оцінку подій, формування міркувань про майбутнє чи відтворення обставин за тривалий період, для неї є недоступними.

2.2.13. Протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 03.04.2024. Він містить повідомлення ОСОБА_9 про обставини, за яких, за її відомостями, щодо її дочки ОСОБА_8 у жовтні 2023 року могли бути вчинені дії сексуального характеру, пов`язані з вагінальним проникненням (т. 2 а.п. 4 ).

2.2.14. Протокол огляду житла від 03.04.2024, згідно з яким було зафіксовано проведення огляду квартири за адресою: АДРЕСА_2 , виявлення та огляд мобільних терміналів, що перебували у приміщенні, а також інші відомості, відображені у протоколі та доданій до нього фототаблиці. (т. 2 а.п. 8 - 19).

2.2.15. Протокол огляду предмета від 19.06.2024. З нього вбачається, що слідчим оглянуто мобільний телефон iPhone 12 Pro Max, добровільно наданий ОСОБА_9 ; у протоколі зазначено, що телефон перебуває у справному стані. Під час огляду в месенджері Viber зафіксовано переписку з абонентом ОСОБА_6 , який, як зазначено у протоколі, користується номером НОМЕР_1 . До протоколу долучено фототаблицю зі скріншотами відповідного листування (т. 2 а.п. 38).

2.2.16. Посвідчення особи з інвалідністю та документи медико-соціальної експертизи. У наданих копіях містяться відомості про встановлення ОСОБА_8 інвалідності з дитинства, першої групи, підгрупи Б, а також документи медико-соціальної експертної комісії, датовані 2013 роком (т. 2 а.п. 46).

2.2.17. Лист КНП «Клінічна лікарня "Психіатрія"» від 10.04.2024, у ньому зазначено, що ОСОБА_8 перебуває на обліку у лікаря-психіатра з квітня 2006 року з діагнозом F71.0. (т. 2 а.п. 48 - 55).

2.2.18. Виписка з медичної карти стаціонарного хворого за 2023 рік, з яких видно, що ОСОБА_8 перебувала на стаціонарному лікуванні з 20.06.2023 до 14.07.2023 та зазначені в ній діагнози, зокрема «помірна розумова відсталість» перинатального генезу з вираженими емоційно-вольовими порушеннями, системне недорозвинення мовлення, змішаний розлад розвитку шкільних навичок і стійка соціальна та побутова дезадаптація (т. 2 а.п. 56).

2.2.19. Копії амбулаторних медичних карт потерпілої ОСОБА_8 та лист закладу охорони здоров`я, які містять записи щодо стану психічного здоров`я ОСОБА_8 за різні роки (т. 2 а.п. 57 - 217).

2.2.20. Висновок судово-психіатричного експерта № 494 щодо ОСОБА_8 , згідно з яким, за результатами обстеження потерпілої 02.05.2024, вивчення медичної документації та матеріалів кримінального провадження експерт зазначив, що у період, до якого належать інкриміновані дії, у неї виявлялися ознаки хронічного психічного розладу у вигляді помірної розумової відсталості (F71 за МКХ-10). У висновку зазначено, що цей розлад є вродженим, хронічним і стійким та не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з діями, вчиненими щодо ОСОБА_8 . 
Експерт також виклав результати психіатричного обстеження, за якими встановлено недорозвинення пам`яті, мислення, інтелекту та критичності, а також зазначив, що такі розлади виключають можливість розуміти характер і значення сексуальних взаємовідносин та можливість настання вагітності. Відповідаючи на поставлені питання, експерт зазначив, що у відповідний період потерпіла не могла усвідомлювати характер і значення вчинюваних щодо неї дій та чинити опір (т. 2 а.п. 222).

2.2.21. Характеристика спеціальної загальноосвітньої школи № 15 від 02.03.2020. У характеристиці зазначено, що ОСОБА_8 навчалася у закладі з 2010 року за програмою для дітей з порушеннями інтелектуального розвитку. У документі описано особливості її мовлення, пам`яті, уваги, сформованості навчальних і побутових навичок, а також зазначено потребу в контролі дорослих під час планування діяльності (т. 2 а.п. 227).

2.2.22. Характеристика закладу професійної освіти від 17.06.2024. З характеристики вбачається, що ОСОБА_8 навчалася у закладі з 01.09.2020 до 30.06.2023 за професією кухаря. У документі наведено відомості про особливості засвоєння нею теоретичного матеріалу, пам`яті та уваги, необхідність повторення матеріалу, інструкцій викладача, контролю і сторонньої допомоги у повсякденному житті (т. 2 а.п. 229 ).

2.2.23. Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 17.09.2024 у справі № 756/8242/24. Цим рішенням ОСОБА_8 визнано недієздатною та призначено її матір, ОСОБА_9 , опікуном. У мотивувальній частині рішення наведено, зокрема, відомості з висновку судово-психіатричного експерта № 494 щодо психічного стану ОСОБА_8 (т. 2 а.п. 231).

2.2.24. Протокол огляду біологічних зразків від 20.06.2024. У протоколі зафіксовано огляд та направлення для молекулярно-генетичного дослідження зразків букального епітелію ОСОБА_13 та ОСОБА_6 (т. 3 а.п. 6 - 19).

2.2.25. Висновок експерта № 101-73-2024. За результатами молекулярно-генетичного дослідження експерт дійшов висновку, що ОСОБА_13 виключається як біологічний батько дитини, дослідженої у цьому провадженні (т. 3 а.п. 22 - 58).

2.2.26. Висновок експерта № 101-72-2024. За результатами молекулярно-генетичного дослідження експерт дійшов висновку, що вірогідність батьківства ОСОБА_6 щодо дослідженої дитини становить не менше 99,99 відсотка, а його батьківство є практично доведеним (т. 3 а.п. 98 - 106).

2.2.27. Висновок судово-психіатричного експерта № 1286 щодо ОСОБА_6 . У висновку зазначено, що у період, до якого належать інкриміновані дії, та на час проведення експертизи ОСОБА_6 не виявляв ознак психічного розладу, міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, а також не виявляв клінічних і поведінкових розладів унаслідок уживання психоактивних речовин із формуванням залежності.
Відомості, викладені у цих документах, суд оцінює в сукупності з іншими безпосередньо дослідженими доказами (т. а.п. ).

2.3. Докази, надані стороною захисту.

2.3.1. Обвинувачений ОСОБА_6 у судовому засіданні надав показання, що у 2019 році познайомився з ОСОБА_9 через соціальну мережу, а згодом почав проживати з нею однією сім`єю. ОСОБА_8 є донькою ОСОБА_27 . Із ОСОБА_8 він познайомився після початку стосунків із її матір`ю. За його словами, спочатку спілкування з ОСОБА_8 було обмеженим, проте з часом стало ближчим; він допомагав їй у побуті, спілкувався з нею та намагався заохочувати її до самостійності.
ОСОБА_6 визнав, що вступав із ОСОБА_8 у статеві стосунки. Він пояснив, що це почалося восени 2023 року та, за його словами, відбулося приблизно три-чотири рази (точних дат не пам`ятав). Обвинувачений стверджував, що такі стосунки були добровільними та взаємними: ОСОБА_8 нібито сама сідала поруч із ним, відповідала на поцілунки, роздягалася сама або за його допомогою, не висловлювала заперечень і не просила припинити дії. Її поведінку та реакції він розцінював як ознаки сексуального задоволення.
За словами обвинуваченого, він показував ОСОБА_8 , як торкатися його статевого органу, оскільки, на його думку, вона не знала, як це робити. Він заперечив застосування до неї сили або примусу та пояснив, що статеві контакти були лише вагінальними. Також зазначив, що на час таких стосунків він уже не мав статевих стосунків із ОСОБА_9 .
Щодо вагітності та батьківства дитини ОСОБА_6 пояснив, що спочатку висловлював іншу версію щодо батьківства, а після результатів ДНК-дослідження визнав, що батьком є він. Він також повідомив, що хотів створити з ОСОБА_8 сім`ю, одружитися з нею та брати участь у вихованні дитини. Після припинення спільного проживання він листувався з ОСОБА_9 ; метою такого листування, за його словами, було примирення та з`ясування стосунків.

2.4. Підстави, за яких судом не було здійснено допит потерпілої.

2.4.1. За клопотанням сторони захисту суд викликав у судове засідання потерпілу ОСОБА_8 . Сторона обвинувачення до цього не ініціювала вирішення питання про її виклик. І цілому - прокурор заперечувала проти допиту потерпілої, посилаючись на можливість погіршення її фізичного та психологічного стану.

2.4.2. Перед приведенням потерпілої до присяги суд з`ясовував її здатність сприймати запитання, висловлювати свої міркування, відповідати на запитання та пам`ятати обставини. Суд поставив прості запитання про її особу, навчання, дозвілля, спілкування, осіб, із якими вона проживала, а також про розуміння мети перебування в суді та знайомство з ОСОБА_6 . Потерпіла назвала своє прізвище, повідомила, що любить дивитися телевізор, зокрема телешоу, та не знала, чому перебуває в суді. На запитання, з ким вона проживала в останні роки, потерпіла повідомила, що з матір`ю та бабусею, і вона не пам`ятає, аби з ними мешкав якийсь чоловік, зокрема на ім`я ОСОБА_6 .

2.4.3. З огляду на відповіді потерпілої та її нездатність підтримувати змістовне спілкування з питань, що могли стосуватися обставин кримінального провадження, суд не приводив її до присяги та не здійснював її допиту по суті.

2.5. Оцінка наданих сторонами доказів.

2.4.1. Оцінюючи досліджені під час судового розгляду докази відповідно до статті 94 КПК України з погляду їх належності, допустимості та достовірності, а сукупність зібраних доказів - з погляду достатності та взаємозв`язку для ухвалення вироку, суд виходить із того, що жоден доказ немає наперед установленої сили. Висновки суду ґрунтуються не на окремих доказах, зокрема повідомленнях свідків, як і обвинуваченого, а на взаємопов`язаності сукупних показань, експертних дослідженнях тощо.

2.4.2. Суд не знайшов підстав уважати надані докази не належними, не допустимими, чи не достовірними в цілому, або недостатніми. Оскільки надані докази стороною обвинувачення, підтверджуються частково і доказами наданими стороною захисту, є в цілому достатніми для доведення винуватості обвинуваченої.

2.5. Висновки щодо доведення винуватості поза розумним сумнівом.

2.5.1. Суд уважає встановленим, що ОСОБА_6 проживав однією сім`єю з ОСОБА_9 , а також з дочкою останньою - ОСОБА_8 . Ці обставини підтверджуються показаннями ОСОБА_9 , інших допитаних свідків та самого обвинуваченого і сторонами не оспорювалися.
Також сторони не оспорювали факту статевих стосунків між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 . Обвинувачений надав показання, що восени 2023 року вступав із ОСОБА_8 у статеві стосунки приблизно три-чотири рази, хоча точних дат не пам`ятає. Народження у ОСОБА_8 дитини жіночої статі та біологічне батьківство ОСОБА_6 підтверджені висновком молекулярно-генетичної експертизи, відповідно до якого ймовірність його батьківства становить не менше ніж 99,99 %. Отже, суд уважає доведеним факт вагінального статевого контакту ОСОБА_6 з ОСОБА_8 , від якого настала вагітність і народилася дитина.
Доводи обвинуваченого про добровільність та взаємність цих стосунків суд оцінює окремо у взаємозв`язку з даними про психічний стан потерпілої та обізнаність обвинуваченого про нього.

2.5.2. Між тим, сам по собі факт визнання особи недієздатною чи наявність у неї психічного розладу не означають автоматичного позбавлення її права на повагу до приватного життя, особисту та статеву автономію. 

2.5.3. Так, Конвенція ООН про права осіб з інвалідністю передбачає визнання за особами з інвалідністю правоздатності на рівні з іншими в усіх аспектах життя (стаття 12) та визнає їх право на шлюб і створення сім`ї на основі вільної й повної згоди осіб, які одружуються (стаття 23). Тому суд не пов`язує нездатність надати добровільну згоду лише з фактом інвалідності, недієздатності або діагнозу, а оцінює конкретну здатність ОСОБА_8 усвідомлювати характер статевих дій, формувати щодо них власну волю та висловлювати її.

2.5.4. Стаття 36 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція від 11.05.2011) передбачає, що згода має надаватися добровільно як результат вільного волевиявлення особи, яке оцінюється з урахуванням конкретних обставин. У пояснювальній доповіді до цієї Конвенції зазначено, що така оцінка залежить від контексту кожного конкретного випадку. 

2.5.5. Європейський суд з прав людини у рішенні у справі «M.C. проти Болгарії» від 04 грудня 2003 року (пункт 166) наголосив, що вимога доказування фізичного опору в усіх випадках створює ризик залишити певні види зґвалтування безкарними та ставить під загрозу ефективний захист сексуальної автономії особи. Отже, відсутність активного фізичного опору або словесних заперечень сама по собі не є достатньою підставою для висновку про наявність добровільної згоди.

2.5.6. Застосовуючи нааведені стандарти, суд не презюмує відсутності згоди в ОСОБА_8 через її стан здоров`я. Натомість суд з`ясовує, чи була вона саме у конкретний період і за конкретних обставин здатна усвідомити характер та значення статевих дій, сформувати власне рішення щодо них і повідомити це рішення іншій особі. Висновок про її нездатність надати добровільну згоду у цьому провадженні ґрунтується не на самому діагнозі, а на сукупності висновку судово-психіатричної експертизи, роз`яснень експерта, показань працівників спеціалізованих закладів, інших свідків та результатів безпосереднього з`ясування судом можливості її допиту.

2.5.7. Судом установлено, що ОСОБА_8 має вроджений хронічний психічний розлад у вигляді помірної розумової відсталості. Висновком судово-психіатричної експертизи встановлено, що в період, який має значення для кримінального провадження, вона не могла усвідомлювати характер та значення дій, учинених щодо неї, і чинити опір. Цей стан є вродженим та не перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з діями, які розглядаються у провадженні.

2.5.8. Допитана в судовому засіданні експерт підтвердила висновок експертизи та пояснила, що помірна розумова відсталість є вродженим, хронічним і стійким психічним розладом зі значним недорозвитком пам`яті, інтелекту, мислення та інших психічних функцій. За поясненнями експерта, ОСОБА_8 не здатна усвідомлювати характер дій сексуального характеру, їх значення та можливі наслідки для здоров`я і соціальної сфери. ОСОБА_8 може відтворювати лише окремі фактичні обставини, але не здатна послідовно викласти деталі події та співвіднести їх із часом, місцем й іншими обставинами. Потерпіла сприймає лише прості, конкретно сформульовані запитання, а складні чи абстрактні для неї недоступні.

2.5.9.Такий висновок не є ізольованим. Свідок, яка є директоркою спеціальної школи № 15 ОСОБА_20 , яка одночасно викладала ОСОБА_8 упродовж її навчання з першого до десятого класу, надала показання, що потерпіла мала сформовані навички самообслуговування та виконувала прості доручення, однак потребувала допомоги в осмисленні складнішої інформації, мала обмежений словниковий запас і не завжди могла розгорнуто пояснити, чого саме хоче. Свідок пояснила, що уявлення ОСОБА_8 про статеві процеси були спрощеними, на рівні початкової школи, без розуміння їх механізму та наслідків.

2.5.10. Свідок - практична психологиня Київського професійного коледжу ОСОБА_23 , яка була класною керівницею ОСОБА_8 протягом трьох років навчання, також спостерігала її щодня. Указаний свідок надала показання, що потерпіла була тихою, пасивною, не виявляла ініціативи, не могла без сторонньої допомоги читати, писати, аналізувати інформацію та виконувати багатоскладові завдання. За спостереженнями свідка, ОСОБА_8 потребувала систематичної допомоги й контролю. У напруженій ситуації - замовкала, а за наявності авторитетної для неї особи схилялася підкоритися вказівкам. 

2.5.11. Свідок ОСОБА_24 у судовому засіданні надала показання, надала аналогічні за змістом показання, зокрема, що є працівницею реабілітаційного центру, працювала з потерпілою ОСОБА_8 . На її думку, ОСОБА_8 постійно потребувала спрощених, повторюваних, а інколи й показаних на прикладі інструкцій, очікувала на подальшу допомогу дорослого та не могла осмисллено відповісти на запитання, які вимагали складного міркування.

2.5.12. Показання родичів і знайомих потерпілої відповідають цим даним. Так, свідки ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_13 , ОСОБА_21 та ОСОБА_22 , кожен у межах власного спілкування з ОСОБА_8 , описували, що остання могла виконувати прості побутові дії, висловити окремі бажання, посміхатися або повторювати сказане, але не могла послідовно пояснити свої потреби, зрозуміти складніші розмови чи самостійно вирішувати важливі для себе питання. Те, що окремі свідки зазначали про здатність ОСОБА_8 до самообслуговування або виконання простих доручень, не суперечить висновку експерта. Такі побутові навички самі собою не означають здатності усвідомити характер, значення та наслідки статевих дій або сформувати щодо них добровільну згоду.

2.5.13. Під час попереднього з`ясування судом можливості допиту ОСОБА_8 , остання не змогла підтримувати змістовне спілкування з питань, що могли стосуватися обставин кримінального провадження: не знала, чому перебуває в суді, та повідомила, що з нею і її матір`ю чоловік, зокрема на ім`я ОСОБА_6 , не проживав. Саме тому суд не приводив її до присяги й не допитував по суті. Ця процесуальна дія не замінює експертного дослідження, проте узгоджується з висновками експерта та з показаннями працівників спеціалізованих закладів щодо обмежених можливостей потерпілої сприймати складні запитання і відтворювати значущі обставини.
Тож, відповіді потерпілої на попередні запитання суд не оцінює як її показання та не використовує для встановлення обставин інкримінованого діяння. Вони мають значення виключно для пояснення причин, з яких її допит по суті не був проведений.

2.5.14. Оцінивши ці докази у сукупності, суд дійшов висновку, що психічний стан ОСОБА_8 не дозволяв їй сформувати, усвідомити та висловити добровільну згоду на вступ у статеві зносини. А відсутність активного фізичного опору, словесних заперечень або виконання нею простих дій за цих обставин - не доводить наявності добровільної згоди на вступ у статеві зносини.

2.5.15. Досліджені судом докази доводять, що ОСОБА_6 було достовірно відомо про психічний стан ОСОБА_8 . ОСОБА_6 був для ОСОБА_8 не випадковою або епізодичною знайомою особою. У власних показаннях обвинувачений зазначив, що познайомився з матір`ю потерпілої у 2019 році та згодом почав проживати з однією сім`єю. Свідок ОСОБА_9 та інші свідки підтвердили тривале спільне проживання ОСОБА_6 з матір`ю і потерпілою в одній квартирі. Отже, протягом кількох років ОСОБА_6 щодня бачив поведінку ОСОБА_8 , спілкувався з нею та спостерігав її залежність від допомоги дорослих у побуті й поза межами дому.

2.5.16. Також свідок ОСОБА_9 надала показання, що ОСОБА_6 знав про стан здоров`я ОСОБА_8 , її навчання у спеціалізованих закладах та потребу в постійному супроводі. За словами свідка - ОСОБА_6 інколи супроводжував ОСОБА_8 до таких закладів. Ці відомості підтверджують, що обвинувачений мав не лише загальне уявлення про особливості потерпілої, а й був обізнаний про їх стійкий характер, необхідність навчання у спеціальних закладах та постійну залежність від матері й інших дорослих.

2.5.17. Обізнаність ОСОБА_6 випливає також із його власних пояснень. Так, ОСОБА_6 описував ОСОБА_8 як особу, якій, на його думку, бракувало уваги та з якою потрібно було займатися, навчати її виконувати певні дії й заохочувати до самостійності. ОСОБА_6 повідомляв, що намагався спілкуватися з ОСОБА_8 , допомагати їй у побуті та розвивати її навички. Ці пояснення не заперечують обмежених можливостей потерпілої, а, навпаки, свідчать, що обвинувачений тривалий час безпосередньо їх спостерігав і усвідомлював.

2.5.18. Характерними є і пояснення самого обвинуваченого про статеві контакти. ОСОБА_6 визнав, що під час такого контакту показував ОСОБА_8 , як торкатися його статевого органа, оскільки, за його словами, вона не знала, як це робити. Він також обґрунтовував взаємність стосунків тим, що потерпіла сідала поруч, відповідала на поцілунки, роздягалася та не висловлювала заперечень. Однак саме ці пояснення, оцінені разом із висновком експерта, підтверджують, що ОСОБА_6 знав про обмежені можливості ОСОБА_8 розуміти дії щодо неї, які носили сексуальний характер, яка виявляла зовні щодо них прості поведінкові реакції.

2.5.19. Зокрема, такі поведінкові реакції потерпілої на дії обвинуваченого, як то виконання вказівок, відсутність вираженого спротиву та вчинення дій у відповідь на ініціативу ОСОБА_6 , самі собою не вказують про усвідомлену й добровільну згоду ОСОБА_8 на статеві відносини. Бо з огляду на встановлений психічний стан потерпілої, така поведінка була проявом властивої їй залежності від особи, яка перебувала поруч, та схильності виконувати прості вказівки цієї особи, а не результатом самостійно сформованого розуміння характеру сексуальних дій, їх наслідків і власного бажання брати у них участь.

2.5.20. Отже, обвинувачений не міг добросовісно сприймати такі зовнішні реакції як належне вираження добровільної згоди, оскільки достовірно знав про обмежену здатність потерпілої усвідомлювати значення відповідних дій і керувати своєю поведінкою. Тож - саме ОСОБА_6 визначав зміст та послідовність таких дій, тоді як потерпіла реагувала на ініціативу в межах властивої їй простої, залежної поведінки.

2.5.21. За вказаних обставин, суд не приймає таке тлумачення поведінки потерпілої як доказ добровільної згоди. Так як - зовнішні, прості поведінкові реакції ОСОБА_8 не можуть бути прирівняні до усвідомленої й добровільної згоди.
Наведені обставини у своїй сукупності переконують суд, що ОСОБА_6 достовірно знав про психічний стан ОСОБА_8 , її залежність від допомоги дорослих та обмежені можливості усвідомлювати характер і значення дій сексуального характеру. 
За таких умов ОСОБА_6 не міг не усвідомлювати, що ОСОБА_8 не здатна сформувати та надати добровільну згоду на вступ у статеві зносини. Попри це, діючи умисно, ОСОБА_6 вчинив із нею вагінальний статевий контакт.

2.6. Щодо фактичного обсягу обвинувачення, визначеного судом доведеним.

2.6.1. Відповідно до статті 337 КПК України судовий розгляд проводиться в межах висунутого обвинувачення. Уточнення викладу встановленого обвинувачення у цьому вироку не змінює правової кваліфікації дій ОСОБА_6 за частиною другою статті 152 КК України та не виходить за фактичні межі обвинувачення. Суд включає до нього лише встановлені обставини, що характеризують інкриміновані дії та відсутність добровільної згоди потерпілої.

2.6.2. Дії, передбачені статтею 152 КК України, полягають у вчиненні дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням, без добровільної згоди іншої особи. Еякуляція не є ознакою об`єктивної сторони цього кримінального правопорушення, не впливає на його кваліфікацію та не характеризує наявність або відсутність добровільної згоди. Тому суд не включає до формулювання встановленого обвинувачення фізіологічну деталь щодо еякуляції, яка не конкретизує складу кримінального правопорушення, а лише надмірно натуралізує його опис.

2.6.3. Вагітність ОСОБА_8 та народження нею дитини також не є ознаками об`єктивної сторони складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 152 КК України, і не впливають на його кваліфікацію. Їх доказове значення суд урахував: разом із висновком молекулярно-генетичної експертизи вони підтверджують факт статевого контакту та біологічне батьківство ОСОБА_6 . Водночас ці обставини не належать до формулювання встановленого обвинувачення, оскільки не визначають способу вчинення кримінального правопорушення, не є його обов`язковою ознакою та не характеризують добровільність згоди потерпілої.

2.6.4. Суд також не зазначає у формулюванні встановленого обвинувачення, що ОСОБА_6 діяв, використовуючи безпорадний стан ОСОБА_8 . Відсутність добровільної згоди у цьому провадженні доведена не встановленням безпорадного стану як самостійної обставини, а конкретними даними про психічний стан потерпілої: її неспроможність усвідомлювати характер і значення дій сексуального характеру, формувати щодо них власну волю та висловлювати її. Поняття безпорадного стану може мати самостійний юридичний зміст, тому суд не ототожнює його автоматично з наявністю психічного розладу й не дублює дві різні підстави відсутності добровільної згоди.

2.6.5. Отже, суд викладає встановлене обвинувачення через юридично значущі обставини: вчинення ОСОБА_6 дій сексуального характеру, пов`язаних із вагінальним проникненням, без добровільної згоди ОСОБА_8 , яка через свій психічний стан не була здатна усвідомлювати характер та значення таких дій, сформувати й надати добровільну згоду, про що обвинуваченому було достовірно відомо.

3. Обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.

3.1. Обставин, що пом`якшують покарання ОСОБА_6 - судом не встановлено.

3.2. Між тим, в обвинувальному акті прокурором зазначено в якості обставин, що обтяжують покарання - вчинення кримінального правопорушення щодо особи, яка перебуває в безпорадному стані, або особи, яка страждає на психічний розлад, зокрема на недоумство, має вади розумового розвитку (п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України). 

3.3. Між тим, у п. 6 ч. 1 ст. 67 КК України зазначені фактично декілька різних за змістом обтяжуючих обставин, які є виключними, зокрема безпорадний стан, психічний розлад, який може бути в вигляді недоумства, або вад розумового розвитку. 
Однак, у даному провадженні встановлено, що потерпіла має психічний розлад з дитинства, у формі вад розумового розвитку. 

3.4. А отже, обставиною, що обтяжує покарання ОСОБА_6 , суд визнає вчинення кримінального правопорушення щодо особи, яка страждає на психічний розлад та має вади розумового розвитку. Саме ця обставина підтверджується висновком судово-психіатричної експертизи, яким установлено наявність у ОСОБА_8 вродженого хронічного психічного розладу у вигляді помірної розумової відсталості. Вона не є ознакою кримінального правопорушення, що вплинула на кваліфікацію дій ОСОБА_6 за частиною другою статті 152 КК України. Бо суд не визнає окремою обтяжуючою обставиною вчинення кримінального правопорушення щодо особи, з якою винний перебував у сімейних відносинах, оскільки ця обставина вже врахована у правовій кваліфікації.

4. Мотиви призначення покарання.

4.1. Суд, призначаючи обвинуваченому ОСОБА_6 покарання, виходить із положень статей 50, 65 КК України, відповідно до яких покарання є заходом державного примусу, що застосовується від імені держави до особи, визнаної винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, та має на меті не тільки кару, але й виправлення засудженого і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. 
Під час визначення виду та розміру покарання суд ураховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, форму вини, обставини його вчинення, наслідки, що настали, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, а також інші обставини, які мають значення для правильного вирішення питання про призначення покарання.
Призначене покарання повинно бути необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.

4.2. Отже, обираючи вид та строк покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд відповідно до ст. 65 КК України враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, який відноситься до категорій тяжких злочинів відповідно до ст. 12 КК України. Його вид та суспільна небезпечність, що злочин стосується статевої свободи та статевої недоторканості особи, при цьому, діями обвинуваченого завдано шкоди здоров`ю потерпілої, зокрема остання, перебуваючи в стані, якій не дозволяє їй усвідомлювати характер та значення таких дій, народила дитину.
Також суд ураховує, що ОСОБА_6 має освіту, працював, раніше до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався.

4.3. Судом, при дослідженні особистості обвинуваченої, відповідно до положень ст. 50 КК України, підстав для призначення покарання в порядку передбаченому статями 69, 69-1, 75 КК України, не встановлено.

4.4. За указаних обставин, відомостей щодо особи обвинуваченого, відсутності обставин, що пом`якшують та наявності обставини, що обтяжує покарання, інших установлених обставин в кримінальному провадженні, суд уважає необхідним призначити ОСОБА_6 покарання в виді позбавлення волі строком на 8 років.

4.5. Призначення ОСОБА_6 саме такого покарання буде відповідати принципу необхідності і достатності для виправлення обвинуваченого, випливає з дотримання судом принципів рівних можливостей та справедливого судового розгляду, є необхідним для виправлення обвинуваченого, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень, відповідатиме особистості обвинуваченого та є достатнім, для досягнення, відповідно до ст. 50 КК України мети покарання.

5. Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку, та положення закону, якими керувався суд.

5.1. У рамках вказаного кримінального провадження щодо ОСОБА_6 було застосовано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою 21.08.2024 із можливістю внесення застави в розмірі 60 560 грн, яку 21.10.2024 ОСОБА_6 було внесено та останній був звільнений з-під варти. А отже, на час постановлення вироку щодо ОСОБА_6 дії запобіжний захід в вигляді застави.

5.2. Між тим, ураховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, клопотання прокурора, про обрання разом із постановленням вироку запобіжного заходу в вигляді тримання під вартою, ураховуючи наявність ризиків незаконного впливу на потерпілу, про що останній неодноразово висловлюся бажаючи продовжити спілкування із потерпілою, відповідно до положень ст. 377 КПК України, суд уважає за потрібне змінити ОСОБА_6 запобіжний захід в вигляді застави в розмірі 60 560 грн на тримання під вартою до набуття вироком законної сили. 

5.3. За вказаних обставин строк покарання ОСОБА_6 слід рахувати з дня набуття вироком законної сили, але зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 починаючи з 21.08.2024 до 21.10.2024, а також з 09.09.2026 до набуття вироком законної сили, виходячи з того, що одному дню попереднього ув`язнення відповідає один день позбавлення волі.
Отже, після набуття вироком законної сили - грошові кошти у сумі 60 560 грн (шістдесят тисяч п`ятдесят сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень, які були внесені на розрахунковий рахунок ТУ ДСА України в місті Києві (р/р UA128201720355259002001012089, отримувач ТУ ДСА України в місті Києві, код ЄДРПОУ 26268059, банк отримувача Державна казначейська служба України, МФО 820172), слід повернути - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_2 ). Оскільки під час судового розгляду захисник пояснював, що гроші належать ОСОБА_6 . 

5.4. Процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні, цивільний позов не заявлявся.

5.5. Заходи із забезпечення кримінального провадження - арешт, який накладено на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 09.04.2024 у справі № 756/4430/24, провадження № 1-кс/756/910/24, слід скасувати.

5.6. Питання речових доказів слід вирішити на підставі статті 124 КПК України, а саме мобільний телефон марки Samsung, моделі A01 core, у корпусі червоного кольору з чохлом червоного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , із SIM-картою НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_8 та знаходиться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Оболонського УП ГУНП в м. Києві, слід повернути ОСОБА_8 , зокрема її законному представнику ОСОБА_9 .
Мобільні телефони Samsung Galaxy J5 у корпусі чорного кольору та Nokia у корпусі чорного кольору, які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_9 , мобільний телефон AGM F8 у корпусі чорного кольору, який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_10 , мобільний телефон марки Samsung, моделі S10, у прозорому чохлі, який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_6 , залишити у володінні останніх. 
Керуючись статтями 7, 100, 124, 128, 297-1, 297-5, 323, 368-370, 373, 374, 376, 392-395, 615 КПК України, суд

УХВАЛИВ:

ОСОБА_6 визнати винуватим у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 152 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі на строк 8 (вісім) років.

Запобіжний захід ОСОБА_6 в вигляді застави в розмірі 60 560 грн, до набуття вироком законної сили - змінити на тримання під вартою. 
Строк покарання ОСОБА_6 рахувати з дня набуття вироком законної сили. 
Зарахувати в якості відбутого покарання за цим вироком, строк попереднього ув`язнення ОСОБА_6 починаючи з 21.08.2024 до 21.10.2024, а також з 09.09.2026 до набуття вироком законної сили. 

Після набуття вироком законної сили - грошові кошти у сумі 60 560 грн (шістдесят тисяч п`ятдесят сто двадцять одна тисяча сто двадцять) гривень, які були внесені на розрахунковий рахунок ТУ ДСА України в місті Києві (р/р UA128201720355259002001012089, отримувач ТУ ДСА України в місті Києві, код ЄДРПОУ 26268059, банк отримувача Державна казначейська служба України, МФО 820172) повернути - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (паспорт серії НОМЕР_2 ).

Заходи із забезпечення кримінального провадження - арешт, який накладено на підставі ухвали слідчого судді Оболонського районного суду м. Києва від 09.04.2024 у справі № 756/4430/24, провадження № 1-кс/756/910/24 - скасувати.

Речові докази, зокрема:
- мобільний телефон марки Samsung, моделі A01 core, у корпусі червоного кольору з чохлом червоного кольору, ІМЕІ 1: НОМЕР_3 , ІМЕІ 2: НОМЕР_4 , із SIM-картою НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_8 та знаходиться на зберіганні в камері зберігання речових доказів Оболонського УП ГУНП в м. Києві, слід повернути ОСОБА_8 , зокрема її законному представнику ОСОБА_9 ;
- мобільні телефони марки Samsung, моделі Galaxy J5, у корпусі чорного кольору та Nokia у корпусі чорного кольору, які передані на відповідальне зберігання ОСОБА_9 ; мобільний телефон AGM F8 у корпусі чорного кольору, який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_10 ; мобільний телефон марки Samsung, моделі S10, у прозорому чохлі, який передано на відповідальне зберігання ОСОБА_6 - залишити у володінні останніх. 

Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд міста Києва протягом 30 (тридцяти) днів з дня його проголошення, а обвинуваченим - з моменту отримання його копії.
Вирок набирає законної сили після спливу закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого ч. 2 ст. 395 КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Копію вироку суду негайно після його проголошення вручити обвинуваченому, прокурору в порядку, визначеному статтями 376, 615 КПК України.

Суддя            ОСОБА_1