13 липня 2026 року

Справа № 642/5035/25
Провадження № 2/642/414/26
РІШЕННЯ
Іменем України

13 липня 2026 року         м. Харків

Холодногірський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого - судді Гримайло А.М.,
за участю секретаря Антонян А.М.,
представника позивачки – адвоката Дерев`янченка Я. Ю.,
представника відповідачки ОСОБА_1 – адвоката Ковтунової Л.Ю., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_4 , треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу та встановлення факту батьківства,
у с т а н о в и в:

25.08.2025 представник позивачки  ОСОБА_2 – адвокат Дерев`янченко Я. Ю. звернувся до суду з позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_4 , треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу та встановлення факту батьківства.
В обґрунтування позовних вимог вказав, що ОСОБА_2 проживала разом з загиблим ОСОБА_5 однією родиною як чоловік та жінка понад 10-ти років з 2015 року по 2025 рік за адресою: АДРЕСА_1 . Під час спільного проживання ІНФОРМАЦІЯ_2 у родині народилася донька ОСОБА_6 , біологічним батьком якої є ОСОБА_5 , відомості про батька дитини в актовому записi про народження дитини були записані зі слів матері згідно з ч. 1 ст. 135 СК України. За життя ОСОБА_5 визнавав себе батьком дитини, піклувався про неї та про спільну сім`ю, виховував її, надавав матеріальну допомогу на її утримання. 
З початком повномасштабного вторгнення рф на територію України позивачка разом з малолітньою дитиною вимушена була поїхати за межі країни (до Федеративної Республіки Німеччина), однак це не вплинуло на збереження сім`ї, так як ОСОБА_2 постійно приїжджала до м. Харкова так як в місті залишився її цивільний чоловік ОСОБА_5 .
Наприкінці 2024 року ОСОБА_5 був мобілізуваний до Збройних сил України та проходив службу у військовій частині НОМЕР_1 . В подальшому ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 загинув під час захисту Батьківщини в лавах Збройних сил України. 
Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 офіційно не був зареєстрований, хоча вони планували одружитися до початку війни, відсутність реєстрації шлюбу ніяк не впливала на їхні теплі, щирі відносини, почуття, плани на спільне майбутнє. 
ОСОБА_5 мешкав разом зі своєю цивільною дружиною та їхньою малолітньою донькою ОСОБА_7 за адресою квартири, яка належить сестрі загиблого - ОСОБА_8 : АДРЕСА_1 .
ОСОБА_5 упродовж усього часу спільного проживання матеріально підтримував свою цивільну дружину ОСОБА_2 , закуповував продукти харчування, ніс поточні витрати щодо повсякденного життя, пересилав грошові кошти на картковий рахунок ОСОБА_2 під час несення служби в лавах ЗСУ. 
Відносини, які склалися між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 характеризуються як сімейні та мали взаємні права та обов`язки один до одного, супроводжувалися спільним проживанням, спільним побутом, спільним бюджетом, спільним веденням господарства. 
Після смерті ОСОБА_5 відповідно до положень ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 та Постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військово службовцям, особам рядкового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у позивача виникла необхідність в оформленні одноразової соціальної допомоги, право на яку мають члени родини загиблого, у зв`язку з чим просить:
- встановити факт, що ОСОБА_2 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживали однією сім`єю як чоловік і дружина (подружжя) без реєстрації шлюбу з 2015 року до дати загибелі ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 ;
- встановити факт батьківства ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , Українця, громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , (РНОКПП: НОМЕР_4 );
- зобов`язати Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на підставі п.п. 2.13.1 п.2.13 розділу II «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» внести зміни до актового запису № 292 від 29.03.2017 року про народження ОСОБА_6 , вказавши прізвище її батька « ОСОБА_9 », ІНФОРМАЦІЯ_5 , Українця, громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_3 .
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 26.08.2025 провадження по справі відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження.
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 26.08.2025 витребувано докази у справі.
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 30.09.2025 замінено первісну третю особу – Перший відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на належну третю особу – Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (на час розгляду справи найменування змінено на Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України). 
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 10.10.2025 витребувано докази у справі.
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 24.10.2025 у справі призначено судову молекулярно-генетичну експертизу, провадження у справі зупинено.
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 30.01.2026 поновлено провадження у справі у зв`язку з отриманням висновку експерта.
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 24.03.2026 витребувано докази у справі.
07.10.2025 від представника третьої особи - Третього відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції надійшли письмові пояснення у справі, відповідно до яких відділ заперечень щодо визнання батьківства стосовно ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та внесення змін до актового запису про її народження не має; розгляд справи просили проводити на розсуд суду за відсутності свого представника (т. 1 а. с. 154, 163). 
28.02.2026 через систему «Електронний суд» від представника відповідачки ОСОБА_1 – адвоката Ковтунової Л. Ю. надійшов відзив на позовну заяву, у якому вона просила у задоволенні позову в частині встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу відмовити, посилаючись на те, що позовні вимоги у частині встановлення факту батьківства відповідач ОСОБА_1 не оспорює, проти факту внесення змін до актового запису про народження дитини не заперечує, оскільки за час свого життя її син ОСОБА_5 визнавав дитину ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , тому навіть без проведення експертизи не ставила би під сумнів факт його батьківства. Стосовно вимоги про встановлення факту спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки ОСОБА_5 та ОСОБА_2 понад десяти років з 2015 року до 2025 року відповідач ОСОБА_1 категорично заперечує, вважає їх незаконними та необґрунтованими, оскільки визнання відповідачем ОСОБА_1 батьківства сина у відношенні дитини та факт її народження ніяким чином не свідчить про спільне проживання ОСОБА_5 та ОСОБА_2 однією родиною понад 10 років, вказані факти в цій життєвій ситуації не є пов`язаними між собою; спілкування, зустрічі та спільна дитина не можуть прирівнюватися до спільного проживання однією родиною, якому притаманна сукупність певних ознак. 
ОСОБА_5 та ОСОБА_2 шлюб до часу загибели ОСОБА_5 не уклали і об`єктивних причин для не оформлення офіційно своїх стосунків у позові не зазначено; відомості про дитину в актовому записі про народження записані зі слів матері відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, тобто, навіть коли батько дитини дізнався про вагітність позивачки, проживаючи нібито разом, він офіційно не оформив відносини з жінкою, з якою проживав у цивільному шлюбі; які перешкоди існували для одруження ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з 2015 року до 24 лютого 2022 року з позову не вбачається.
Наприкінці 2024 року ОСОБА_5 був мобілізований до Збройних сил України та ІНФОРМАЦІЯ_3 загинув під час захисту Батьківщини. ОСОБА_2 відповідно до змісту позовної заяви разом з дитиною ще до призову ОСОБА_5 для виконання свого військового обов`язку, а саме з початку повномасштабного вторгнення (конкретно дати не вказано), виїхала з дитиною за кордон до Німеччини та приїжджала час від часу до міста Харкова, у зв`язку з чим вони ніяк не могли проживати однією сім`єю з 2015 року (конкретно дата не вказана) до дати загибелі ОСОБА_5 - ІНФОРМАЦІЯ_8 . 
Що стосується сумісного проживання у квартирі сестри ОСОБА_5 - ОСОБА_8 , то вказівка на дану обставину, не відповідає дійсності, оскільки ОСОБА_8 (після шлюбу - ОСОБА_10 ) не давала згоди на постійне проживання ОСОБА_2 в її квартирі. У ОСОБА_5 були ключі від квартири сестри, він час від часу там перебував незначний термін, але більшу частину часу він постійно проживав за місцем своєї реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , яке є місцем проживання його батьків, у той час як ОСОБА_2 була зареєстрована в АДРЕСА_3 .
ОСОБА_1 не заперечує, що її син зустрічався з позивачкою, незначний час після народження дитини мешкав з нею і то непостійно, але у подальшому відносини між ними погіршилися та зв`язувала їх лише дитина. ОСОБА_2 та ОСОБА_5 після припинення спільного проживання проводили час разом, в основному з дитиною, але однією родиною не мешкали, спільного господарства не вели. Зі слів сина ОСОБА_1 відомо, що ОСОБА_2 разом з дочкою деякий час мешкала у своєї матері, у подальшому проживала в квартирі, але не в квартирі АДРЕСА_4 . На похованні ОСОБА_11 позивачка присутня не була, батьки бачили під час поховання лише свою колишню невістку ОСОБА_4 .
Таким чином, на час подання відзиву достатніх та необхідних доказів на підтвердження факту спільного проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_2 позивачкою та її представником до суду не надано. ( т. 2 а. с. 23-26).
06.03.2026 через систему «Електронний суд» від представника позивачки  ОСОБА_2 – адвоката Дерев`янченка Я. Ю. надійшла відповідь на відзив, у якій зазначив, що позивачка постійно мешкала разом з ОСОБА_1 з 2015 року по 2025 рік за адресою: АДРЕСА_1 , що буде підтверджено показами свідків у судовому засіданні; за адресою: АДРЕСА_1 , разом з ОСОБА_2 та ОСОБА_5 проживали їх спільна донька ОСОБА_6 та донька від першого шлюбу ОСОБА_2 – ОСОБА_12 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджується листом - відповіддю від 17.07.2025 Комунального закладу «Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 447 Харківської міської Ради»; довідкою з Комунального закладу «Харківський ліцей № 126 Харківської міської ради» від 14.07.2025; копією Медичної картки дитини за формою № 026/о та копіями листів від 17.07.2025, від 12.07.2025 року з КНП «Міська клінічна лікарня № 31» ХМР. Відсутність реєстрації місця проживання позивачки за місцем її фактичного мешкання за адресою: АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_5 не може бути доказом, що вона не проживала разом з ним, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно з Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що ОСОБА_2 не проживала з ОСОБА_5 у певний період часу за певною адресою. Доказами на підтвердження фактичного проживання ОСОБА_2 та наявності її особистих речей у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 до дати поховання ОСОБА_5 є спільна переписка в месенджерах та смс повідомленнях з відповідачкою ОСОБА_1 , у зв`язку з чим просив відхилити доводи та пояснення, наведені відповідачем у відзиві на позов ( т. 2 а. с. 33-36).
11.03.2026 через систему «Електронний суд» від представника відповідачки ОСОБА_1 – адвоката Ковтунової Л. Ю. надійшли заперечення на відповідь на відзив, у яких просила врахувати поважність причин несвоєчасного подання відзиву на позов та відмовити у задоволенні позову в частині встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу у зв`язку з відсутністю належних та допустимих доказів, а також зазначила, що після розірвання шлюбу ОСОБА_2 присвоєно прізвище « ОСОБА_13 », що ставить під сумнів усі наступні документи на ім`я « ОСОБА_14 » після розірвання шлюбу. (т. 2 а. с. 70-72).
30.09.2026 від законного представника відповідача ОСОБА_3 – ОСОБА_4 надійшов відзив на позов, у якому просила у задоволенні позову в частині встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу відмовити, проти позовних вимог у частині встановлення факту батьківства, факту внесення змін до актового запису про народження дитини не заперечує, розгляд справи просила розглядати за її відсутності та ОСОБА_3 , який надав письмові пояснення у справі (т. 2 а. с. 117-123).
06.04.2026 через систему «Електронний суд» від представника позивачки  ОСОБА_2 – адвоката Дерев`янченка Я. Ю. надійшла відповідь на відзив, у якій зазначив, що у відзиві викладені особисті твердження, оцінки та висновки самої ОСОБА_4 , а не неповнолітнього ОСОБА_3 , що є підміною процесуальної позиції відповідача; сам факт того, що ОСОБА_5 відвідував батьків, спілкувався із сином на території батьківського житла або навіть міг періодично там перебувати, жодним чином не спростовує факту його проживання однією сім`єю з позивачкою. Твердження відповідачки про відсутність доказів є передчасним і неправдивим, оскільки докази у справі не лише заявлені, а частково вже подані, а частково підлягають витребуванню та дослідженню в процесі розгляду. Факт, що з початком повномасштабного вторгнення позивачка виїхала за кордон, а ОСОБА_5 залишився в Україні, а згодом був мобілізований, сам по собі не спростовує існування сім`ї. Майнова заінтересованість представника відповідача є очевидною, оскільки у разі встановлення факту проживання позивачки однією сім`єю з ОСОБА_5 та факту батьківства щодо ОСОБА_15 збільшується коло осіб, які мають право на ОГД, а частка ОСОБА_3 відповідно зменшується, тому мається пряма матеріальна заінтересованість у результаті справи. Просив відхилити доводи відзиву як такі, що мають декларативний характер, не підтверджені належними та допустимими доказами й ґрунтуються переважно на припущеннях, позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити у повному обсязі (т. 2 а. с. 131-135). 
Ухвалою Холодногірського районного суду м. Харкова від 24.04.2026 підготовче провадження закрито, справа призначена до судового розгляду.
Представник позивачки – адвокат Дерев`янченко Я. Ю. у судове засідання з`явився, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив їх задовольнити, надав пояснення аналогічні доводам позовної заяви, також пояснив, що за кордон позивачка виїхала у 2022, місяць йому не відомий, з ким саме виїхала йому точно не відомо; позивачка не була присутня на похованні ОСОБА_5 , оскільки перебувала за кордоном з малолітньою дитиною, яку не могла залишити одну; ОСОБА_5 та ОСОБА_2 спільно проживали у квартирі сестри ОСОБА_5 , чому мешкали саме у цій квартирі йому не відомо; позивачка була зареєстрована за місцем проживання її батьків, де була зареєстрована їх спільна дитина йому не відомо, але припускає, що за місцем реєстрації матері.
У судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 пояснила, що є матір`ю ОСОБА_11 , факт батьківства свого сина щодо дитини ОСОБА_16 не заперечує, оскільки за життя син визнавав її за дочку. Щодо спільного життя з ОСОБА_17 вона запитувала сина, і він повідомив, що не планує з нею розписуватись, але дитину вони онукою визнають та не відмовляються від неї. ОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_18 десь 9 років, потім вони розлучились і він більше не планував ні з ким розписуватись. Під час шлюбу вони проживали разом з батьками ОСОБА_18 на Основі, після розлучення син переїхав до них (батьків), де проживав до моменту як його забрали на службу, його особисті речі також знаходились у них. Квартира на АДРЕСА_3 належить її дочці, у ОСОБА_5 були від квартири ключі. Вона знайома з ОСОБА_2 , син з нею зустрічався, потім їй повідомив про вагітність ОСОБА_19 , після народження дитини вони десь 2-3 місця прожили разом по АДРЕСА_3 , але у них не склалися відносини, жив з нею з метою допомоги з дитиною. ОСОБА_2 у квартирі по АДРЕСА_3 постійно не проживала, то знімала квартиру, то їздила до своїх батьків. Щодо наявності інших жінок у її сина повідомила, що знає про сусідку ОСОБА_20 , з нею знайома, син з нею тісно спілкувались, але подробиці їй не відомі, до ОСОБА_20 була ще медсестра ОСОБА_21 , але з ОСОБА_22 вона особисто не знайома. З сином від першого шлюбу ОСОБА_5 спілкувався, з дочкою рідко, бо ОСОБА_19 перешкоджала зустрічам; дочку не зареєстрував на себе, бо ОСОБА_19 так захотіла.
Представник відповідача – адвокат Ковтунова Л. Ю. у судове засідання з`явилася, пояснила, що проти встановлення факту бвтьківства не заперечує, проти задоволення факту сумісного проживання між позивачкою та померлим заперечують, просила у цій частині позову відмовити, посилаючись на доводи, викладені у відзиві на позов.
Судом враховано, що в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен при вирішенні судом питання щодо його цивільних прав та обов`язків має право на судовий розгляд упродовж розумного строку.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, у першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
При цьому вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком не тільки держави, а й осіб, які беруть участь у справі. Так, Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Всі ці обставини судам слід враховувати при розгляді кожної справи, оскільки перевищення розумних строків розгляду справ становить порушення прав, гарантованих пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини.
Суд, вислухавши пояснення представника позивача – адвоката Дерев`янченка Я. М., представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Ковтунової Л. Ю.,  відповідачки ОСОБА_1 , допитавши свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Як вбачається з копії паспорту громадянина України НОМЕР_5 , виданого 13.02.2007 Роменським МРВ УМВС України в Сумській області, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 (т. 1 а. с. 9-10).
Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 20.09.2011 шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_23 розірвано, після розірвання шлюбу ОСОБА_2 змінено прізвище на « ОСОБА_13 » (т. 1 а. с. 12). 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є дочкою ОСОБА_24 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження НОМЕР_6 , виданим 29.03.2017 Червонозаводським районним у м. Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управлінням юстиції у Харківській області (т. 1 а. с. 14). 
Згідно з витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України від 11.07.2025 відомості про батька ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , внесені за вказівкою матері (т. 1 а. с. 13).
З копії медичної карти дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , виданої КП «Міська клінічна лікарня № 31» ХМР, вбачається, що у графі батько зазначений ОСОБА_5 , 1980 року народження, місцем проживання дитини зазначена адреса: АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 14).
За інформацією КЗ «Заклад дошкільної освіти (ясла-садок) № 447 Харківської міської ради» від 17.07.2025 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , була вихованкою закладу з 01.09.2019 по 30.08.2023; на час відвідування дошкільного закладу дитина виховувалась в повній сім`ї. За час перебування дитини в ЗДО участь у вихованні приймали обоє з батьків. Мати ОСОБА_2 та батько ОСОБА_5 . Батьки разом регулярно відвідували різні заходи, батьківські збори, приймали участь у суспільному житті групи та садочка. Приводив до дитячого садочка ОСОБА_15 переважно батько ОСОБА_5 , а забирала дівчинку мати ОСОБА_2 . Батьки вчасно здійснювали оплату за харчування дівчинки в ЗДО. Батьки прислухались до консультацій і рекомендацій вихователя щодо здоров`я, фізичного та морального розвитку (т. 1 а. с. 18).
Згідно з інформацією Комунального закладу «Харківська ліцей № 126 Харківської міської ради» від 14.07.2025 ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , дійсно навчаєтся у 3-А класі Комунального закладу «Харківська ліцей № 126 Харківської міської ради» з 01.09.2023 року. За період навчання ОСОБА_15 , батько, ОСОБА_5 , приймав активну участь у шкільному житті дитини: відвідував батьківськи збори, постійно підтримував зв`язок з класним керівником, цікавився успіхами доньки у навчанні (т. 1 а. с. 17).
За інформацією КНП «Міська Клінічна Лікарня № 31» ХМР від 17.07.2025 дитина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебуває під наглядом лікаря - педіатра, під час відвідування лікаря педіатра з метою профілактичних медичних оглядів, дитину супроводжувала як мати ОСОБА_2 , так і батько ОСОБА_5 . Медичні рекомендації від лікаря-педіатра стосовно стану здоров`я та догляду за дитиною батьки виконували в повному обсязі (т. 1 а. с. 19).
ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_5 була видана довіреність на ведення справи по оформленню спадкових прав на майно, яка була посвідчена 30.06.2023 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір Л. П., у якій зазначено, що представнику надано правпредставляти інтереси доверітеля, зокрема користуватися усіма правами, наданими стягувачу та боржнику у виконавчому провадженні відпловідно до Закону України «Про виконавче провадження» без права отримання присудженого майна та грошей, а також довіреність на представництво її інтересів, посвідчена 28.06.2023 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляком Д. В. (т. 1 а. с. 20, 34).
19.07.2023 між ОСОБА_2 , в інтересах якої діяв ОСОБА_5 , та ОСОБА_25 укладено договір купівлі-продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_5 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляком Д. В., згідно з п. 4.5 якого покупець (в особі представника) свідчить, що ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі не перебуває і грошові кошти, що витрачаються нею на придбання квартири за цим Договором, є її особистою власністю і осіб, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти (їх частку), витрачені на купівлю квартири, у тому числі й відповідно до ст. ст. 65, 74 та 97 СК України, немає. (т. 1 а. с. 36-37).
Згідно з Актом про встановлення факту спільного проживання у період з 2015 по 2022 рік за адресою: АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , посвідченого 22.07.2025 приватним нотаріусом ХМНО Жовнір Л. П., сусіди ОСОБА_26 та ОСОБА_27 повідомили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_5 фактично спільно проживали однією родиною з 2015 по 2022 за вказаною адресою, разом з ними після народження проживала ОСОБА_6 , 2017 року народження. У зв`язку з початком повномасштабної агресії рф на території України та введенням воєнного стану їм відомо, що ОСОБА_2 разом з дочкою ОСОБА_7 виїхали за межі території України. ОСОБА_5 продовжував проживати за адресою: АДРЕСА_1 до призиву в Збройні сили України до 06.12.2024. ОСОБА_2 у продовж часу з 2022 по 2025 регулярно з`являлася за вказаною адресою, у зв`язку з чим сусіди підтверджують, що періодично бачили ОСОБА_2 та ОСОБА_5 разом біля будинку (під`їзду) за адресою: АДРЕСА_1 (т. 1 а. с. 38).
Як вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 06.09.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина смерті: ушкодження внаслідок військових дій, актовий запис № 5954 зареєстрований 23.06.2025 ( т. 1 а. с. 104-105).
З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб від 06.09.2025 вбачається, що ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , та ОСОБА_4 23.08.2008 зареєстрували шлюб, який був розірваний на підставі рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 29.09.2015, відомості про зміну актового запису внесено до Реєстру 23.10.2015 (т. 1 а. с. 106-107).
Як вбачається з повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 06.09.2025 ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_12 (т. 1 а. с. 108-109).
Згідно з висновком експерта Харківського НДЕКЦ від 20.01.2026 між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , та малолітньою ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є біологічна спорідненість, ймовірність даної події становить не менше ніж 99,999993%. ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , може бути біологічним батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ймовірність даної події становить не менше ніж 99,999999997%. (т. 1 а. с. 245-261).
Як вбачається з заяви ОСОБА_28 , нотаріально посвідченої 10.03.2026 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Цукуровою С. С., ОСОБА_28 заявив, що був особисто знайомий з ОСОБА_5 , військовослужбовцем в/ч НОМЕР_1 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час служби регулярно спілкувався з ним, йому особисто відомі обставини щодо його сімейних відносин загиблого з ОСОБА_2 . У ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є спільна дочка – ОСОБА_6 , 2017 року народження. За життя ОСОБА_5 розповідав про те, що він перебуває у фактичних шлюбних відносинах (цивільному шлюбі) з ОСОБА_2 та проживав до мобілізації однією сім`єю, як чоловік і жінка тривалий час понад 10 (десять) років у м. Харкові. Під час служби ОСОБА_5 постійно розповідав про ОСОБА_2 , як про свою дружину (фактичну), радився щодо сімейних питань, здоров`я дитини, побутових та фінансових питань. Також зазначив, що вони планують офіційно оформити свій шлюб, навіть радився щодо вибору обручок. ОСОБА_5 регулярно під час служби телефонував ОСОБА_2 , підтримував з нею зв`язок, обговорював сімейні плани, витрати, покупки, навчання та лікування дитини, інші сімейні питання. Під час проходження служби постійно про них розповідав, цікавився їх справами, фінансовим достатком, проблемами, постійно телефонував та вів переписку у мобільних месенджерах. Ставився до них як до своєї законної родини. ОСОБА_5 неодноразово згадував доньку у розмовах, цікавився її здоров`ям, розвитком, навчанням, передавав кошти та допомогу на потреби дитини. Зазначена іформація надано у межах того, що йому було відомо особисто зі спілкуванням з ОСОБА_29 . Підтвердив, що наведені відомості є правдивими, викладені з його обистого сприйняття та спілкування з ОСОБА_5 (т. 2 а. с. 91).
Аналогічну заяву про відносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 надав ОСОБА_30 , заява нотаріально посвідчена 17.03.2026 приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Кізіль О. О. (т. 2 а. с. 92).
Згідно з відповіддю військової частини НОМЕР_1 від 06.04.2026 у в/ч відсутні засвідчені копії документів про наявність у військовослужбовця ОСОБА_5 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_3 , цивільної дружини; демографічні дані були записані з його слів, була вказана цивільна дружина ОСОБА_2 як особа, яку необхідно сповістити у разі надзвичайної події (загибелі), на підставі чого було виписано відповідне сповіщення № 149 від 15.06.2025, з якого вбачається, що сповіщення виписано на ім`я ОСОБА_31 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_2 (адреса проживання батьків ОСОБА_5 ) (т. 2 ст. 148-150).
Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_32 пояснив, що є другом померлого ОСОБА_5 , який познайомив його з ОСОБА_2 як з коханою жінкою; з ОСОБА_5 спікувався часто, але часто був у відрядженням, міг бути відсутнім десь пів року; за його спостереженням вони мешкали разом у квартирі сестри ОСОБА_5 , у них був спільний бюджет, разом щось купували. ОСОБА_5 працював шофером, а ОСОБА_2 здійснювала догляд за дитиною; йому відомо, що ОСОБА_5 пропонував їй одружитися, але чому не розписалися йому не відомо; був знайомий з першою дружиною ОСОБА_5 – ОСОБА_18 , відомо, що в них є спільний син; коли був розірваний їх шлюб не пам`ятає; коли познайомились ОСОБА_2 та ОСОБА_5 не пам`ятає, чи були у ОСОБА_5 інші жінки йому не відомо. 
Свідок ОСОБА_33 у судовому засіданні пояснив, що є кумом ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , з останнім познайомився приблизно у 2009 році у колі спільних знайомих, з ОСОБА_2 познайомився через ОСОБА_34 , який розповідав, що вони зустрічаються, потім ОСОБА_2 завагітніла і з 2016 року вони почали проживати разом по АДРЕСА_3 , проживали до початку війни, потім ОСОБА_19 виїхала за кордон; про те, що вони проживають разом свідку стало відомо, коли він з дружиною приїзджав до них у гості; про те, що ОСОБА_5 та ОСОБА_2 разом купували микрохвильовку, кухню, диван йому відомо зі слів ОСОБА_35 , потім він приїзджав та бачив у них ці речі, також вони разом їздили на природу та витрачали кошти. Свідку відомо, що ОСОБА_5 купив каблучку ОСОБА_2 та пропонував одружитися, але чому це не зробили йому не відомо. Також відомо, що ОСОБА_5 був раніше одружений з ОСОБА_18 , від шлюбу мав сина, шлюб вони розірвали у 2013-2014 роках. За яких обставин ОСОБА_5 познайомився з ОСОБА_2 точно не відомо, припускає, що через телефон, потім разом гуляли, коли саме не пам`ятає, приблизно 2016 рік. Чи змінювали ОСОБА_5 з ОСОБА_2 місце проживання за час спільного проживання йому не відомо; прізвище ОСОБА_19 йому відомо, але він забув.
Допитана свідок ОСОБА_36 пояснила у судовому засіданні, що знайома з ОСОБА_5 та ОСОБА_2 як з сім`єю, разом гуляли з дітьми у дворі приблизно з 2018 року; проживали вони поруч по АДРЕСА_6 , в гості до них приходила, бачила, що вони разом проживали до березня 2022, потім ОСОБА_19 виїхала за кордон. ОСОБА_5 у 2024 пішов на військову службу, про його загибель стало відомо, коли ОСОБА_2 виставилау фейбуці світлину, що його немає, на похованні ОСОБА_5 присутня не була.
Свідок ОСОБА_37 у судовому засіданні пояснив, що був сусідом по під`їзду ОСОБА_11 та ОСОБА_2 , які разом постійно жили на першому поверсі разом з маленькою дитиною, познайомився з ними у 2016 році, коли переїхав до будинку АДРЕСА_6 , з ОСОБА_38 товаришував, бачив по два рази на день, у квартирі бував рідко, разом робили ремонтні роботи. У публічному просторі вони поводилися як сім`я, разом проживали до початку війни, після чого ОСОБА_2 поїхала за кордон. Про смерть ОСОБА_35 дізнався від ОСОБА_19 , на похованні на кладовищі та на поминах не був. Відомо, що ОСОБА_9 був другий раз одружений, від першого шлюбу мав сина.
Свідок ОСОБА_39 пояснив, що ОСОБА_2 є його рідною сестрою, ОСОБА_5 та ОСОБА_19 проживали разом, але не встигли розписатися, як почалася війна вона виїхала до Німеччини разом з дітьми, на поховання ОСОБА_5 вони не могли приїхати, бо дитина навчалася та її не відпускали, потім після закінчення навчання приїхали. До початку війни ОСОБА_2 з ОСОБА_5 проживали разом з 2015 року за адресою: АДРЕСА_1 в однокімнатній квартирі разом з двома дітьми. Під час спільного проживання вони разом робили у квартирі ремонт, міняли вікна, купували посуд. Про загибель ОСОБА_35 він дізнався від сестри, яка йому подзвонила та сказала про загибель ОСОБА_35 . ОСОБА_5 та ОСОБА_2 проживали як сім`я майже 7 років у квартирі, що належить сестры ОСОБА_5 , прощання з ОСОБА_38 проходило за адресою його батьків, оскільки так захотіла його мати.
У судовому засіданні свідок ОСОБА_40 пояснив, що є сусідом сім`ї ОСОБА_9 , спілкувався з батьком ОСОБА_5 – ОСОБА_41 , у них у родині був син ОСОБА_42 та молодша дочка. Відомо, що ОСОБА_43 був раніше одружений, з першою дружиною розлучився, від шлюбу є син, які були присутні на похованні. До війни ОСОБА_5 бачив частіше, потім рідше десь 2-3 рази на тиждень, можливо, що він постійно проживав за іншою адресою. У сім`ї батьків ОСОБА_11 він бував частіше ніж зустрічався з ОСОБА_38 , іноді у батьків був присутній і ОСОБА_5 . Про загибель ОСОБА_35 він дізнався від його матері, після чого він повідомив про це мешканців під`їзду, збирав гроші, які за день до поховання віддав ОСОБА_44 . Зі свлів батька ОСОБА_35 – ОСОБА_45 йому відомо, що у ОСОБА_5 є дочка, невідомо про наявність цивільної дружини. 
Свідок ОСОБА_46 пояснив у судовому засіданні, що був другом ОСОБА_5 , з ОСОБА_2 особисто не знайомий, познайомились з ОСОБА_47 десь в 2017 році, спілкувались до війни рідко, а після війни часто. Про ОСОБА_19 чув, але особисто з нею не спілкувався, відомо, що у них є спільна дитина дівчинка, бачив їх у парку, як гуляли. ОСОБА_5 також має сина від першого шлюбу, з яким зустрічався регулярно. ОСОБА_5 з 2017-2022 рік мешкав по АДРЕСА_7 , тісно спілкувався з сусідкою по АДРЕСА_7 , про інших жінок не відомо; був мобілізований у грудні 2024. Про квартиру по АДРЕСА_3 знає, що квартира належить сестрі ОСОБА_5 . Щодо спільного проживання ОСОБА_5 з ОСОБА_2 йому не відомо, бачив їх декілька разів разом, після 2022 був присутній при їх розмовах по телефону. Про дочку ОСОБА_5 розповідав рідно, більше про свого сина. ОСОБА_5 загинув влітку НОМЕР_7 , на його похованні був присутній, поховання відбувалося з вул. Волонтерській. 
Відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції мають найвищу юридичну силу. Положення законодавства України підлягають тлумаченню та застосуванню з урахуванням цього принципу, а також міжнародних зобов`язань України у сфері прав людини.
За приписами ст. 9 Конституції України та статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» практика ЄСПЛ є джерелом права в Україні та підлягає застосуванню судами.
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Статтею 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно зі ст. 3 СК України сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім`ї має одинока особа. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбу. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї.
Отже, ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки.
Відповідно до частин першою-третьою статті 5 СК України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, створює умови для зміцнення сім`ї. Держава створює людині умови для материнства та батьківства, забезпечує охорону прав матері та батька, матеріально і морально заохочує і підтримує материнство та батьківство. Держава забезпечує пріоритет сімейного виховання дитини.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. 
Як вбачається з ч. 1 ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства.
Шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя (ст. 36 СК України).
Згідно з ч. 1, 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту, що має юридичне значення, у тому числі проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу (п. 5). У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Конституційний суд України у п. 6 свого рішення від 3 червня 1999 року у справі № 1-8/99 зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто: наявність спільних витрат; спільний бюджет; спільне харчування; купівля майна для спільного користування; участь у витратах на утримання житла, його ремонт; надання взаємної допомоги; наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням; інші обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Тривалість спільного проживання чоловіка та жінки як ознака наявності сім`ї на законодавчому рівні не визначена. Водночас строк спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу має бути достатнім для того, щоб стверджувати, що між чоловіком та жінкою склалися усталені відносини, які притаманні подружжю.
У рішенні по справі «Джонстон та інші проти Ірландії» від 18.12.1996 року № 6/1985/92/139 Європейський суд з прав людини зазначив, що особи, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу, мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом, що забезпечуватиме дотримання ст. 8 Конвенції, яка передбачає право на повагу до сімейного життя.
Європейський суд з прав людини, надаючи власне визначення терміну "сімейне життя", вказує на те, що сімейне життя може існувати там, де між особами не існує жодних юридичних зв`язків. Так, у справі "Ельсхольц проти Німеччини" суд визначив, що "поняття сім`ї (за статтею 8 ЄКПЛ) не обмежується стосунками на основі шлюбу і може охоплювати інші "сімейні" de facto зв`язки, коли сторони проживають разом поза шлюбом".
Згідно з роз`ясненнями Верховного суду України від 01 січня 2012 року, викладеними у судовій практиці щодо розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, відповідно до пункту 5 частини першої статті 315 ЦПК України суд вправі розглядати справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за таких умов: має місце спільне проживання чоловіка та жінки однією сім`єю, термін спільного проживання (не менше п`яти років); мета встановлення факту (розподіл спільно набутого майна, спадкування за законом);
відсутній спір про право.
Для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться: показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту; документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки; фотографії певних подій; документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц зазначеного, що встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними, у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю. 
Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/ служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи). Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин. 
У постановах Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц, від 8 грудня 2021 року у справі № 531/295/19 зазначено, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю. 
З матеріалів справи убачається, що предметом звернення позивачки із вказаним позовом є встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу з метою отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
При цьому, питання, чи має певне юридичне значення встановлюваний факт, вирішується залежно від мети його встановлення.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 25 березня 2024 року у справі №161/9609/22.
Як вбачається з підпункту 2 пункту 2 ст. 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі, зокрема смерті військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби. 
Відповідно до пунктів 1, 4 ст. 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті. До членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; інші утриманці загиблої (померлої) особи, які мають право на пенсію в разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Відтак, саме наявність документально підтвердженого спільного проживання заявниці з військовослужбовцем протягом щонайменше п`яти років до дати його смерті є ключовою юридичною умовою для встановлення її належності до кола осіб, які мають право на отримання передбаченої законом допомоги.
Відповідно до висновку, викладеному в постанові Верховного Суду від 17.04.2019 у справі № 456/1258/17, для того, щоб мати право на отримання грошової допомоги у разі загибелі військовослужбовця, особа, яка вважає себе членом сім`ї такого військовослужбовця, повинна довести: а) факт проживання з загиблим; б) наявність у такої особи і загиблого спільного побуту та взаємних прав і обов`язків. Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всіх ознак, що притаманні наведеному визначенню. Так, при встановленні факту наявності у осіб спільного побуту доцільно враховувати ознаки визначені у понятті домогосподарства. Домогосподарство є сукупність осіб, які спільно проживають в одному житловому приміщенні або його частині, забезпечують себе всім необхідним для життя, ведуть спільне господарство, повністю або частково об`єднують та витрачають кошти. 
Сімейний кодекс України не визначає, які конкретно докази визнаються беззаперечним підтвердженням факту спільного проживання, тому вирішення питання про належність і допустимість таких доказів є обов`язком суду під час їх оцінки. Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.
Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07 грудня 2020 року у справі № 295/14208/18-ц, у постанові Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 442/3741/21.
Законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц). 
Правовідносини з приводу встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю, як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу, визнання майна спільним майном та його розподіл регулюються Сімейним Кодексом України. Позивач зазначає, що ознаками фактичної сім`ї, що складає фактичний шлюб між чоловіком та жінкою є: спільне проживання чоловіка і жінки; спільний побут; взаємні права і обов`язки. 
Таким чином, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме спільне проживання, спільний побут, спільний бюджет, наявність взаємних прав та обов`язків.
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку зі смертю військовослужбовця, що настала в період проходження ним військової служби. 
Наведені висновки узгоджується із правовими позиціями Верховного Суду, висловленими у постановах Верховного Суду від 15 липня 2020 року (справа № 524/10054/16), від 30 листопада 2022 року (справа № 757/23617/15-ц), від 07 червня 2023 року (справа № 509/3416/18), від 17 серпня 2023 року (справа № 348/1829/16), від 0 4 грудня 2023 року (справа № 543/563/22).
Також суд звертає увагу на позицію Верховного Суду, викладену у його постановах від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20, від 25 грудня 2024 року у справі № 501/4442/21, згідно з якою факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуваннях, пересилання відповідачем коштів на рахунок жінки, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між жінкою та чоловіком склалися та мали місце відносини, які притаманні подружжю.
За таких обставин суд дійшов висновку про те, що пояснення свідків носять узагальнений та суперечливий характер, стосуються здебільшого констатації факту сумісного проживання позивачки з загиблим ОСОБА_5 протягом невизначеного часу та не підтверджують наявності усталених відносин, які притаманні подружжю, так само як і надані суду сумісні фотознімки та переписка у месенджерах жодним чином не підтверджують наявності усталених відносин між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , які притаманні подружжю, а лише можуть підтверджувати факт перебування у певних близьких стосунках. 
Суд зазначає, що спілкування, зустрічі ОСОБА_2 з ОСОБА_5 , наявність у них спільної дитини не свідчать про тривале спільне проживання однією родиною без шлюбу, якому притаманна сукупність певних ознак, оскільки обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, навіть у разі їх спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, жодних доказів на підтвердження чого суду не надано.
Надання довіреності ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_5 в 2023 році щодо оформлення спадкових прав на майно та представництва її інтересів, а також здійснення від її імені певних дій, зокрема користуватися усіма правами, наданими стягувачу та боржнику у виконавчому провадженні відпловідно до Закону України «Про виконавче провадження» без права отримання присудженого майна та грошей, а також надання довіреності щодо купівлі квартири, на підставі якої було укладено ОСОБА_5 від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу квартири не підтверджує та не спростовує факт сумісного проживання, а є лише універсальним юридичним інструментом, який дає право підписувати договори, представляти інтереси у судах чи державних, громадських органах і т. п. від її імені.
Крім того, з п. 4.5 договору купівлі - продажу однокімнатної квартири АДРЕСА_5 , посвідченого 19.07.2023 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Поляком Д. В., вбачається, що покупець (в особі представника ОСОБА_5 ) свідчить, що ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі не перебуває і грошові кошти, що витрачаються нею на придбання квартири за цим Договором є її особистою приватною власністю і особи, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти (їх частку), витрачені на купівлю квартири, у тому числі відповідно до ст. ст. 65, 74, 97 СК України, відсутні.
Суд критично ставиться до письмових доказів, а саме: до заяви ОСОБА_28 , нотаріально посвідченої 10.03.2026 приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Цукуровою С. С., про відносини між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 , а також аналогічної заяви ОСОБА_48 , нотаріально посвідченої 17.03.2026 приватним нотаріусом Новоукраїнського районного нотаріального округу Кіровоградської області Кізіль О. О., оскільки зазначені заяви складені у різних областях України різними нотаріусами, але за формою та змістом є абсолютно ідентичними, що викликає у суду об`єктивні сумніви щодо засвідчення в них дійсних показів зазначених осіб. 
Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність наданих доказів, а також їх достатність і взаємний зв`язок, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовної вимоги про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, оскільки у ході судового розгляду жодними належними та допустимими доказами з урахуванням балансу вірогідностей не підтверджено факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Щодо встановлення факту батьківства суд зазначає таке.
Згідно з ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. 
За вимогами ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.
За змістом положень ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.
Відповідно до частини першої статті 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.
На підставі ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.  Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.
Згідно з частиною першою статті 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.
Статтею 130 СК України передбачено, що у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір`ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу.
Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови № 5 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказав, що суд розглядає заяви про встановлення факту батьківства в разі смерті особи, яку заявник вважає батьком дитини. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.
Отже, передумовою звернення до суду із заявою про встановлення факту батьківства є запис про батька дитини у книзі записів народжень за вказівкою матері. Рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено).
Крім того, для з`ясування факту батьківства необхідним є застосування спеціальних знань, зокрема призначення судово-біологічної (судово-генетичної) експертизи. Сталою судовою практикою є висновок, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства. 
У постановах Верховного Суду від 20 вересня 2024 року в справі № 183/2690/21 від 16 травня 2018 року в справі № 591/6441/14-ц зазначено, що СК України не визначає будь-яких особливостей предмета доказування в такій категорії справ. Доказами в такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто, під час вирішення спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі частини другої статті 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства. Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства у судовому порядку може бути висновок судово-генетичної або судово-імунологічної експертизи.
Висновок експертизи з питання походження дитини є одним з ключових доказів, який підлягає оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі, оскільки жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
У постановах від 31 січня 2024 року у справі № 752/13549/22, від 13 вересня 2023 року у справі № 552/4291/22 ВС роз`яснив, що висновок судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи є достатньою підставою для категоричного висновку для визнання або оспорення батьківства, оскільки ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини і його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердження або спростування факту батьківства.
Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (Калачова проти російської федерації № 3451/05, § 34, від 07 травня 2009 року).
Таким чином, висновок судової молекулярно-генетичної (судово-біологічної, судово-генетичної) експертизи має важливе значення в процесі дослідження факту батьківства. Проте його необхідно оцінювати з урахуванням положень частин другої, третьої статті 89 ЦПК України, згідно з якими жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно зі ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у статті 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове свідоцтво про народження.
Таким чином, оскільки факт батьківства ОСОБА_5 щодо малолітньої дитини ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , знайшов своє підтвердження у ході судового розгляду належними та допустими доказами, зокрема висновком експертизи, а також визнається стороною відповідачів, суд вважає за необхідне зазначений факт встановити із внесення змін до актового запису про народження дитини, а саме вказавши інформацію про батька як « ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 ».
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Положеннями ч. 2 ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної заяви. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Відповідно до положення ч. 1 та ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
У п. 27 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.
Таким чином, з урахуванням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, обов`язок подавати докази покладається на сторони процесу, а суд позбавлений можливості визначати коло доказів за власною ініціативою і зобов`язаний розглядати справу виключно на підставі поданих сторонами доказів.
Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити суду, та відмінності, які існують в державах учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. («Проніна проти України», № 63566/00, пр. 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 р.).
Згідно з висновками Європейського суду з прав людини зазначеного у рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» від 09.12.1994 № 303А, п. 2958 суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються, Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Проаналізувавши встановлені обставини у справі, оцінивши надані в силу положень ст. 80 ЦПК України докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне позовну вимогу про встановлення факту батьківства ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 із внесенням змін до актового запису № 292 від 29.03.2017 року про народження ОСОБА_6 , задовольнити, а у задоволенні позову в частині встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу відмовити.
Враховуючи приписи ст. 141 ЦПК України, Закон України «Про судовий збір», заяву представника позивачки – адвоката Дерев`янченка Я. Ю. про залишення за позивачем судових витрат по сплаті судового збору, викладену у позовній заяві, суд вважає за необхідне покласти судові витрати по сплаті судового збору на позивача.
Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 43, 76-83, 89, 141, 259, 263-265, 315, суд, -

у х в а л и в:
Позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_4 , треті особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , Третій відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Харківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловік та жінка без шлюбу та встановлення факту батьківства задовольнити частково.
Встановити факт батьківства ОСОБА_5 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), ІНФОРМАЦІЯ_5 , українця, громадянина України, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , щодо малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП: НОМЕР_4 ).
Внести зміни до актового запису № 292 від 29.03.2017 року про народження ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , складеного Червонозаводським районним у місті Харкові відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, вказавши прізвище її батька « ОСОБА_9 », ІНФОРМАЦІЯ_5 , українця, громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_3 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Харківського апеляційного суду через Ленінський районний суд міста Харкова шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення виготовлено 13.07.2026.

Суддя -       А. М. Гримайло