П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2026 року місто Київ 
справа № 359/3869/23
провадження № 22-ц/824/7807/2026

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., за участю секретаря судового засідання Хасанової А.Р.

сторони:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Сітістейтсервіс»
відповідач - ОСОБА_1 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Олійником Василем Богдановичем,

на ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 5 січня 2026 року, постановлену у складі судді Чирка С.С., -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Заява обгрунтована тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 15 лютого 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сітістейтсервіс» заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг в розмірі 54293 гривні 94 копійки, суму інфляції за час прострочення платежів в розмірі 2930,50 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 1761,38 грн. 
Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області оскаоржувалось в апеляційному порядку.
Рішенням Господарського суду Київської області віл 18 березня 2025 року у справі № 911/1526/24, яке залишено в силі та набрало чинності згідно постанови Північного апеляційного господарського суду від 09 вересня 2025p. позовні вимоги ОСБЕ "Щасливе-ЛУ 14" до ТзОв "СітіСтейтСервіс" та ТзОВ "Сіті-Стейт" задоволено частково, a саме: визнано розірваним з 01 грудня 2019p. договір про надання послуг балансоутримання та управління житловим комплеком за № 80-ССС від 25 липня 2011p. який укладений був між ТзОВ "Сіті-Стейт", ТзОВ "СітіСтейтСервіс" та ОСБЕ "ШАСЛИВЕ-ЛУ 14".
Про прийняте господарським судом таке рішення ОСОБА_1 дізнався із письмового сповіщення-оголошення, яке розміщено працівниками ОСББ у під'їзді будинку 9 вересня 2025 року.
В обгрунтуванні заяви зазначає, що ОСББ «Щасливе-ЛУ 14» надавало житлово-комунальні послуги мешканцям багатоквартирного будинку по АДРЕСА_1 , зокрема ОСОБА_1 . 
З огляду на те, що рішенням Господарського суду Київської області від 18 березня 2025 року встановлено факт розірвання з 01 грудня 2019 року договору про надання послуг балансоутримання та управління житловим комплеком, який був укладений між ТзОВ «СітіСтейтСервіс» та ОСББ «Щасливе ЛУ-14», то наведене дає підстави для висновку, що саме з цієї дати у ТзОВ "СітіСтейтСервіст» припиняються усі повноваження щодо утримання та обслуговування будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказані в заяві обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору. Вони не були відомі ОСОБА_1 під час розгляду цивільної справи. Вказані обставини є нововиявленими в розумінні п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України. Тому просив скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду від 15 лютого 2024 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні пред`явленого ТОВ «Сітістейтсервіс» позову відмовити.
Ухвалою Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 5 січня 2026 року залишено без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленою обставиною рішення суду.
Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, представник ОСОБА_1 - адвокат Олійник В.Б. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, задовольнити заяву про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, скасувати рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2024 року та ухвалити нове судове рішення, яким у позові ТзОВ «СітіСтейтСервіс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги відмовити у повному обсязі. Вважає, що оскаржувана ухвала суда прийнята з порушенням норм матеріальногго права, судо неналежно встановлено обставини, що мають значення для справи, суд дійшов неправильного висновку внаслідок незастосування норми матеріального права, яка мала бути застосована до спірних відносин.
В апеляційній скарзі зазначає про те, що під час розгляду справи по суті в першій інстанції суд аналізував обставину на той час невстановленого факту припинення договірних відносин між ОСББ «Щасливе-ЛУ 14» та ТОВ «Сітістейтсервіс»., дійсно вказуючи на відповідні тези із прийнятого рішення. Однак, судом не враховано саме зміст нововиявленої обставини як важливого факту, що повністю спростовує підставність і обгрунтованість позову, з огляду на усі заперечення і доводи відповідача та третьої особи, які спростовували доводи позивача у даній справи, як належного та законного Управителя будинку.
Вказує, що суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам, що прямо впливають на правовідносини, що є предметом спору в даній справі. Зокрема суд не надав оцінку факту припинення договірних правовідносин між відповідачем та позивачем на підставі норми матеріального закону, і саме нововиявлена обставина у вигляді рішення господарського суду є ключовою в цьому
Зазначає, що згідно з частинами 1, 2 статті 598 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Таким чином, Договір № КП/14-135 від 01 вересня 2012р. укладений між ТзОВ «СітіСтейтСервіс» та ОСОБА_1 є припиненим в односторонньому порядку на підставі норми закону.
Вказану нововиявлену обставину у вигляді рішення Господарського суду Київської області від 18 березня 2025 року у справі № 911/1526/24 слід сприймати в комплексі з позицією відповідача у даній справі ОСОБА_1 та третьої особи ОСББ «Щасливе -ЛУ14», а саме слід врахувати, що відповідач сплачував за послуги по утриманню і забезпеченню будинку комунальними послугами ОСББ, яке ці послуги й надавало і забезпечувало. Наведене, всупереч акцентам представника відповідача і в заяві, і під час розгляду її по суті судом першої інстанції не взято до уваги та не надано належної оцінки вказаним обгрунтуванням, а також не зазначено причини відхилення їх судом у тексті оскаржуваної ухвали.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ТОВ «Сітістейтсервіс» заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін. 
В судовому засіданні представник ОСОБА_1 адвокат Олійник В.Б. апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити та просив зменшити суму витрат на правову допомогу.
Представник ТзОВ «Сітістейтсервіс» адвокат Коюда М.А. (ВКЗ) проти доводів апеляційної скарги заперечував і просив постановлену ухвалу залишити без змін.
ОСББ «Щасливе-ЛУ 14» було повідомлено про місце, день і час розгляду справи шляхом направлення судового повідомлення до електронного кабінету, про що в матеріалах справи міститься звіт про доставку вихідної кореспонденції КАС ( а.с.10 т.3), причини неявки представника суду не повідомив, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у його відсутність.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Судом встанволено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2024 року з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сітістейтсервіс» стягнуто заборгованість по оплаті житлово-комунальних послуг в розмірі 54293 гривні 94 копійки, суму інфляції за час прострочення платежів в розмірі 2930 гривень 50 копійок та три проценти річних від прострочених сум в розмірі 1761 гривень 38 копійок.
Постановою Київського апеляційного суду від 14 жовтня 2024 року рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2024 року було залишено без змін.
Підставною для перегляду рішення за нововиявленими обставинами на думку позивача є рішення Господарського суду Київської області від 18 березня 2025 року.
Рішенням Господарського суду Київської області від 18 березня 2025 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09 вересня 2025 року (том 2 а.с.165-173), визнано розірваним з 01 грудня 2019 року договір про надання послуг балансоутримання та управління житловим комплексом №80-ССС, укладений 25 липня 2011 року між ОСББ «Щасливе-ЛУ 14», ТОВ «Сіті-Стейт» та ТОВ «Сітістейтсервіс»
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, щовстановлення у судовому порядку факту розірвання вказаного договору 01 грудня 2019 року не має жодного значення для правильного вирішення спору та за цією ознакою не є нововиявленою обставиною в розумінні п.1 ч.2 ст.423 ЦПК України, оскільки судом першої інстанції при ухваленні рішення у цій справі договір про надання послуг балансоутримання та управління житловим комплексом №80-ССС від 25 липня 2011 року було визнано неналежним доказом в розумінні ст.77 ЦПК України. Сама по собі відмова ТОВ «Сітістейтсервіс» від договору про надання послуг балансоутримання та управління житловим комплексом №80-ССС від 25 липня 2011 року, про що позивач повідомив ОСББ «Щасливе ЛУ14» у листі від 28 жовтня 2019 року, не була визнана судом підставою для для припинення договору про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинку та прибудинкової території №КП/14-135, укладеного 01 вересня 2012 року між ТОВ «Сітістейтсервіс» та ОСОБА_2 . Отже, зважаючи на те, що зазначені обставини були предметом дослідження судом при ухваленні 15 лютого 2024 року рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що зазначені заявником у заяві про перегляд рішення за нововиявленими обставинами не є такими.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість ухвали суду першої інстанції, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні правової природи нововиявлених обставин та фактично спрямовані на повторний перегляд остаточного судового рішення з мотивів незгоди із правовою оцінкою доказів, наданою судом під час розгляду справи.
Відповідно до частин першої, другої статті 423 ЦПК України судові рішення, які набрали законної сили, можуть бути переглянуті лише з підстав, прямо визначених законом. Однією з таких підстав є істотні для справи обставини, що існували на час розгляду справи, не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою. Водночас частина четверта статті 423 ЦПК України прямо передбачає, що не є підставою для перегляду судового рішення переоцінка доказів, оцінених судом під час розгляду справи, а також нове дослідження доказів щодо вже встановлених судом обставин.
За змістом частини третьої статті 429 ЦПК України, якщо суд дійде висновку про відсутність передбачених законом підстав для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами, він відмовляє у задоволенні відповідної заяви та залишає судове рішення в силі.
Як правильно встановив суд першої інстанції, рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 15 лютого 2024 року, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 14 жовтня 2024 року, заборгованість була стягнута з відповідача на підставі договору про надання комунальних послуг та послуг з утримання будинку і прибудинкової території № КП/14 - 135 від 01 вересня 2012 року, укладеного безпосередньо між ТОВ «Сітістейтсервіс» та ОСОБА_1 .. Саме цей договір був визначений судом як належна правова підстава виникнення взаємних цивільних прав та обов`язків сторін відповідно.
Матеріали справи свідчать, що під час розгляду первісного спору судом уже досліджувалися доводи відповідача щодо припинення договірних відносин між ТОВ «Сітістейтсервіс» та ОСББ «Щасливе-ЛУ 14», а також лист ТОВ «Сітістейтсервіс» №181 від 28 жовтня 2019 року про припинення з 1 грудня 2019 року договору про надання послуг балансоутримання та управління житловим комплексом №80-ССС від 25 липня 2011 року. Ці обставини були предметом дослідження та отримали належну оцінку у мотивувальній частині рішення від 15 лютого 2024 року. Суд дійшов висновку, що зазначений договір між юридичними особами не є тим правочином, з якого виникли спірні правовідносини між позивачем та відповідачем, а тому не має вирішального значення для визначення обов`язку відповідача оплачувати фактично отримані житлово-комунальні послуги за договором № КП/14 - 135 від 1 версеня 2012 року.
Таким чином, рішення Господарського суду Київської області від 18 березня 2025 року, залишене без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 09 вересня 2025 року, яким визнано розірваним з 1 грудня 2019 року договір про надання послуг балансоутримання та управління житловим комплексом №80-ССС від 25 липня 2011 року, саме по собі не встановлює нової істотної обставини, яка не була відома суду під час розгляду цивільної справи, а лише підтверджує юридичний факт, щодо якого суд уже висловився, визнавши його таким, що не впливає на виникнення чи припинення зобов`язань між сторонами за договором № КП/14 - 135 від 01 вересня 2012 року.
Посилання апелянта на те, що саме рішення господарського суду повністю спростовує підстави позову, є необґрунтованими, оскільки нововиявленою обставиною відповідно до статті 423 ЦПК України може бути лише юридичний факт, який існував на момент вирішення спору, не був і не міг бути відомий заявнику та має істотне значення для правильного вирішення справи. Судове рішення, ухвалене після набрання законної сили рішенням у цивільній справі, саме по собі не є нововиявленою обставиною, якщо ним лише підтверджуються або інакше оцінюються факти, що вже були предметом судового дослідження.
Зазначений висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у пункті 3 постанови Пленуму ВССУ № 4 від 30 березня 2012 року «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв`язку з нововиявленими обставинами», відповідно до якої нововиявленими можуть визнаватися лише такі обставини, які існували під час розгляду справи, не були і не могли бути відомі заявнику та могли вплинути на висновки суду щодо прав та обов`язків сторін. Аналогічний правовий підхід неодноразово висловлювався Верховним Судом, який зазначав, що процедура перегляду за нововиявленими обставинами не може використовуватися як прихована форма повторного апеляційного чи касаційного перегляду судового рішення.
оводи апеляційної скарги про застосування статті 598 ЦК України також не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Відповідно до частин першої та другої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється повністю або частково на підставах, встановлених договором або законом. Разом із тим положення цієї статті не встановлюють автоматичного припинення будь-яких інших договірних зобов`язань лише у зв`язку з припиненням окремого правочину між іншими суб`єктами цивільних правовідносин.
Згідно зі статтею 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами, а відповідно до статей 525, 526 ЦК України одностороння відмова від виконання зобов`язання або його зміна не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як убачається із матеріалів справи, договір № КП/14 - 135 від 01 вересня 2012 року містив власні умови щодо припинення його дії. Суд першої інстанції встановив, що сторони не передбачили припинення цього договору у зв`язку з розірванням договору управління №80-ССС від 25 липня 2011 року. Апелянт не навів жодної норми закону, яка б прямо передбачала автоматичне припинення договору між виконавцем та окремим споживачем у разі припинення договору між виконавцем та ОСББ «Щасливе-ЛУ 14». Отже, висновок апелянта про припинення договору № КП/14 - 135 від 01 вересня 2012 року виключно на підставі статті 598 ЦК України є помилковим та не відповідає змісту зазначеної норми.
Факт надання та споживання послуг був встановлений рішенням суду від 15 лютого 2024 року, яке набрало законної сили, а питання фактичного отримання відповідачем житлово-комунальних послуг у межах перегляду за нововиявленими обставинами повторному доказуванню не підлягає.
Фактично доводи апеляційної скарги повторюють правову позицію заявника, яка вже була предметом дослідження під час розгляду заяви про перегляд рішення за нововиявленими обставинами, спрямовані на переоцінку доказів та незгоду з юридичними висновками суду, однак не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права.
Щодо заяви про розподіл витрат на професійну правничу допомогу апеляційний суд зазначає таке.
Відповідно до статей 133, 137, 141 ЦПК України витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу між сторонами за умови підтвердження їх належними доказами, однак суд зобов`язаний перевірити не лише факт їх понесення, а й критерії реальності, необхідності, співмірності та розумності їх розміру. 
На підтвердження понесених витрат представником ТзОВ «СітіСтейтСервіс» подано договір про надання правових послуг № 01-07-/Ю25 від 24 липня 2025, акт приймання-передачі послуг до договору про надання правових послуг від 24 липня 2025 року № 01-07-/Ю25 від 1 липня 2026 року, додатковий договір про внесення змін № 3 від 28 квітня 2026 року, додатковий договір про внесення змін № 1 від 27 жовтня 2026 року, ордер, та платіжну інструкцію про сплату 12 400 грн. від 9 липня 2026 року.
Разом із тим представник відповідача - адвокат Олійник В.Б. під час апеляційного розгляду в судовому засіданні заявив клопотання про зменшення розміру витрат, посилаючись на їх неспівмірність зі складністю справи.
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи і витраченого адвокатом часу.
З урахуванням конкретних обставин справи, суд може обмежити розмір витрат на професійну правничу допомогу з огляду на розумну необхідність судових витрат для даної справи. 
За результатами розгляду питання про розподіл судових витрат та дослідження поданих на їх підтвердження доказів, суд апеляційної інстанції встановив, що предмет спору в цій справі не є складним і характер вимог є розповсюдженою категорією цивільних справ, відсутня потреба у вивченні великого обсягу фактичних даних і процесуальні документи, які містяться у ній, не є складними та не можуть займати значних витрат часу на їх виготовлення і побудову правової позиції професіоналом в галузі права.
З урахування наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що сума 2000 грн. витрат на надання професійної (правничої) допомоги в суді апеляційної інстанції буде співмірною наданим позивачу послугам та відповідатиме складності справи, оскільки предметом апеляційного перегляду була ухвала про відмову у перегляді рішення за нововиявленими обставинами, правова та фактична складність спору є невисокою, правова позиція позивача вже була сформована під час розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій, відзив на апеляційну скаргу не вимагав проведення значного обсягу додаткової правової роботи, а заявлені 6 000 грн. за підготовку заяви про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції є очевидно неспівмірними характеру виконаної процесуальної дії, яка є стандартною та не потребує значних часових і професійних витрат.
Враховуючи складність справи, обсяг фактично наданої правничої допомоги, принципи розумності, співмірності та справедливості, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви про розподіл судових витрат та зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу з 12 400 грн до 2 000 грн, що є достатньою та співмірною компенсацією понесених витрат у даній справі.
За таких обставин апеляційну скаргу представника відповідача слід залишити без задоволення, ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 5 січня 2026 року - без змін, стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сітістейтсервіс» 2 000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Керуючись статей 141, 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану адвокатом Олійником Василем Богдановичем, залишити без задоволення.
Ухвалу Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 5 січня 2026 залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Сітістейтсервіс» витрати на професійну правничу допомогу в сумі 2 000 грн. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова складена 29 липня 2026 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна 
Судді: Л.Д. Поливач
А.М. Стрижеус