ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 712/17488/25 Суддя (судді) суду 1-ї інстанції: 
Пироженко С.А.

ПОСТАНОВА
Іменем України

07 липня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
судді-доповідача Сорочка Є.О.,
суддів Чаку Є.В., 
Мєзєнцев Є.І., 
за участю секретаря с/з Грисюк Г.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.04.2026 у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної служби Національної поліції України про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з адміністративним позовом про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності серії ЕНА № 6374369 від 19 грудня 2025 року якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1 190 грн. за ч. 1 ст.121-3 КУпАП.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.04.2026 у задоволенні позову відмовлено.
Позивач в апеляційній скарзі просить скасувати вказане судове рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити, оскільки вважає, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, порушено норми процесуального права.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що притягнення позивача до відповідальності є неправомірним.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу просить відмовити у її задоволенні, посилаючись на необґрунтованість доводів скаржника.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши підстави для апеляційного перегляду, колегія суддів дійшла таких висновків.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджується, що постановою інспектора Управління патрульної поліції в Черкаській області капітаном поліції Подольського Б.С. серії ЕНА № 6374369 від 19 грудня 2025 року позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 1 190 грн. за ч.1 ст.121-3 КУпАП. У постанові вказано, що водій керував транспортним засобом, у якого були закриті металевою сіткою передній та задній номерні знаки, а також не виконав вимогу дорожнього знаку 3.41, а саме здійснив проїзд без зупинки на вимого поліцейського не пред`явив поліс обов`язкового страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, чим порушив п. 2.9 ПДР України – керування водієм ТЗ з номерним знаком, закритим іншими предметами чи забрудненим, що не дозволяє чітко визначити символи номерного знаку з відстані двадцяти метрів.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом. 
Суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні дійшов висновків про те, що при прийнятті оскаржуваного рішення, інспектор діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачено положеннями КУпАП, а відтак адміністративний позов не підлягає задоволенню.
Колегія суддів суду апеляційної інстанції при прийнятті цієї постанови виходить з такого.
Відповідно до частини першої статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Згідно статті 33 КУпАП стягнення за адміністративне правопорушення накладається у межах, установлених цим Кодексом та іншими законами України.
При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність .
Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту .
Частиною другою статті 258 КУпАП передбачено, що протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі.
Частиною четвертою статті 258 КУпАП передбачено, що у випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Аналіз викладених норм, дає підстави для висновку, що працівники підрозділів Національної поліції мають право без складення відповідного протоколу виносити постанови у справах про адміністративні правопорушення з порушення правил дорожнього руху на місці вчинення такого правопорушення.
Правила дорожнього руху (далі – ПДР) затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306.
Як зазначалося, оскаржуваною постановою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 121-3 КУпАП у зв`язку із порушенням п.2.9.в ПДР.
Посилання учасників справи на обставини, що стосуються порушення вимог дорожніх знаків, нездійснення зупинки на вимогу поліцейського та непред`явлення полісу обов`язкового страхування цивільної правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, колегія суддів відхиляє, оскільки частина перша статті 121-3 КУпАП, за якою позивача притягнуто до відповідальності, не визначає відповідальності за вказані порушення.
Так, відповідно до частини першої статті 121-3 КУпАП керування або експлуатація транспортного засобу без номерного знака, з номерним знаком, що не належить цьому засобу або не відповідає встановленим зразкам або вимогам, з номерним знаком, закріпленим у не встановленому для цього місці, перевернутим чи неосвітленим, закритим іншими предметами (в тому числі прозорими), з нанесенням покриття або застосуванням матеріалів, що перешкоджають чи ускладнюють його ідентифікацію, забрудненим номерним знаком, якщо така забрудненість не дає можливості чітко визначити символи або буквено-числову комбінацію номерного знака з відстані двадцяти метрів, а так само вчинення інших дій, спрямованих на умисне приховування номерного знака, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі сімдесяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Заборона водію керувати транспортним засобом з номерним знаком, закритим іншими предметами чи забрудненим, що не дає змоги чітко визначити символи номерного знака з відстані 20 м, закріплена у підпункті «в» пункту 2.9 ПДР.
Таким чином, порушення учасником дорожнього руху вимог підпункту «в» пункту 2.9 ПДР тягне за собою відповідальність, передбачену частиною першою статті 121-3 КУпАП.
Так, згідно пункту 30.2 ПДР на механічних транспортних засобах (за винятком трамваїв і тролейбусів) і причепах у передбачених для цього місцях встановлюються номерні знаки відповідного зразка.
Забороняється змінювати розміри, форму, позначення, колір і розміщення номерних знаків, крім випадку закріплення заднього номерного знака на додатковому обладнанні, що призначене для тимчасового перевезення багажу або вантажу, наносити на них додаткові позначення або закривати їх, вони повинні бути чисті і достатньо освітлені.
Таким чином, у спірних правовідносинах об`єктивна сторона правопорушення, визначеного частиною першою статті 121-3 КУпАП полягає у закритті іншими предметами (в тому числі прозорими), що перешкоджають чи ускладнюють ідентифікацію номерного знака.
Так, із матеріалів справи вбачається, що позивач, дійсно керував транспортним засобом, у якого державний номерний знак закритий іншим предметом, а саме чорною сіткою, що підтверджується наданим відповідачем відеозаписом із нагрудної камери поліцейського та фотознімку номерного знаку.
При цьому, для цілей застосування частини першої статті 121-3 КУпАП відстань можливості визначення символів або буквено-числової комбінації номерного знака має значення лише у випадку його забруднення, а не у закритті сторонніми предметами, які, у тому числі, можуть бути й прозорими.
Зважаючи на викладене, суд апеляційної інстанції підтримує висновки відповідача та мотиви суду першої про те, що позивачем була порушена заборона, закріплена у підпункті «в» пункту 2.9 ПДР щодо закриття іншими предметами номерного знака.
Посилання позивача на незаконність зупинки транспортного засобу колегія суддів відхиляє, оскільки наведене не спростовує факту допущення спірного порушення та не звільняє позивача від визначеної законом відповідальності.
У ході судового розгляду не було встановлено обставин порушення відповідачем процедури винесення оскаржуваної постанови, які б ставили під сумнів факт скоєння позивачем правопорушення або ж виключали б його відповідальність.
Підсумовуючи викладене, за результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів суду апеляційної інстанції дійшла висновку, що суд першої інстанції прийняв правильне рішення, яким позов задоволено.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27.09.2001, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09.12.1994, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Інші доводи учасників справи висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Повноваження суду апеляційної інстанції за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення встановлені статтею 315 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС).
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
За змістом частини першої статті 316 КАС суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки судове рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права, на підставі правильно встановлених обставин справи, а доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, то суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення – без змін.
Керуючись статтями 34, 243, 311, 316, 321, 325, 328, 329, 331 КАС, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.04.2026 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Суддя-доповідач Є.О. Сорочко

Суддя Є.В. Чаку 

Суддя Є.І. Мєзєнцев