01 вересня 2026 року

Справа № 642/4873/26
Провадження № 2/642/2172/26

РІШЕННЯ
Іменем України
01 вересня 2026 року Холодногірський районний суд м.Харкова у складі:
головуючого - судді Грінчук О.П.,
за участю секретаря – Панової М.І.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Харкові цивільну справу за позовом позовну заяву Філії «Харківзбут» Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги,
в с т а н о в и в:
Філія «Харківзбут» КП «ХТМ» звернулась до суду із позовом про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за житлово-комунальні послуги за адресою АДРЕСА_1 , в розмірі 15 635.20 грн., з яких: за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.09.2017 по 30.04.2026 у розмірі 14366 грн. 20 коп.; за абонентське обслуговування за період з 01.06.2022 по 30.04.2026 у сумі 555 грн. 54 коп.; за обслуговування внутрішньобудинкових систем водовідведення за період з 01.06.2022 по 30.04.2026 у розмірі 713 грн. 46 коп.
В обгрунтування позову зазначено що на підставі рішення ХМР «Про реорганізацію комунальних підприємств та зміну назви» від 30.04.2025 №813/25, КП «ХТМ» в особі філії «Харківзбут» надає послуги, зокрема, з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також абонентського обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання та водовідведення, керуючись ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про питну воду та питне водопостачання» від 10.01.2002 №2918 та Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою КМ України від 05.07.2019 №690. Відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , а тому є споживачем послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також абонентського обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання та водовідведення, облік нарахувань та оплат за які здійснюються за абонентським особовим рахунком № НОМЕР_1 . В порушення приписів чинного законодавства, відповідач свого обов`язку щодо проведення оплати за комунальні послуги належним чином не здійснює, внаслідок чого у неї утворилась вказана заборгованість. На підставі викладеного позивач звернувся до суду із даним позовом. Також позивач просив стягнути сплачений ним судовий збір та витрати, пов`язані з відправкою відповідачу копії позову з додатками.
Ухвалою суду від 24.06.2026 провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін та надано відповідачу 15-денний строк з дня отримання копії цієї ухвали на подання відзиву на позов.
25.06.2026 до суду від відповідача надійшов відзив на позов, відповідно до якого відповідач проти позову заперечує з наступних підстав. Зазначила, що позивачем порушено строки позовної давності звернення до суду. Крім того, до січня 2026 року вона не була одноосібним власником спірного житлового приміщення та володіла лише 1/3 часткою у праві спільної часткової власності. Інші частки належали матері, яка була співвласницею житла до своєї смерті у серпні 2025 року. В той час, позивачем не надано доказів: розподілу заборгованості між співвласниками; індивідуального обсягу споживання послуг; правових підстав покладення всієї суми боргу на одну особу. Вказала, що з 2022 року вона має статус внутрішньо переміщеної особи, ця обставина має значення для встановлення фактичного користування житлом та обсягу спожитих житлово-комунальних послуг.
30.06.2026 до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив. Так, у відповіді на відзив представник позивача вказав, що перебіг позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг переривається у разі часткового погашення боржником відповідної заборгованості. Відповідно до наданого розрахунку заборгованості, що знаходиться в матеріалах справи, відповідачем за період з 2017 по 2026 рік було сплачено 484,53 грн, відповідно, заборгованість сплачувалася частково. Враховуючи вищевказане, перебіг позовної давності за вимогами про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг переривається у разі часткового погашення боржником відповідної заборгованості. Щодо того що відповідач не є одноособовим власником, представник вказав, що відповідач зареєстрована за адресою виникнення боргу, а майнові права можуть виникати не лише у власників майна, а й у але і членів їх родин, орендарів та інших осіб, які користуються житлово-комунальними послугами. При цьому, жодній сторонній особі (виконавцю послуг) не надано право поділяти суму боргу між мешканцями житлового приміщення. Щодо посилання відповідача на те, що вона з 2022 року є ВПО, представник зазначив, що відповідно до вимог чинного законодавства, звільнення споживача від сплати вартості комунальних послуг або ж зменшення їх розміру можливе за умови, що споживач письмово повідомив виконавця послуг про тимчасову відсутність за місцем реєстрації (проживання) із дорученням відповідного документа, що підтверджує такий факт. Однак, відповідач із відповідними заявами до позивача не зверталась. Також представником позивача долучено розрахунок заборгованості в межах строку позовної давності за період з лютого 2018 по квітень 2026 року. Однак, заяв про зменшення позовних вимог не заявлялось. 
Заперечень на відповідь на відзив від відповідача не надходило.
У зв`язку з розглядом справи без виклику сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідно до рішення ХМР «Про реорганізацію комунальних підприємств та зміну назви» від 30.04.2025 №813/25, вирішено реорганізувати КП «Харківводоканал» шляхом приєднання його до КП «ХТМ». Вирішено вважати КП «ХТМ» правонаступником КП «Харківводоканал».
На підставі вказаного рішення КП «ХТМ» в особі філії «Харківзбут» надає послуги, зокрема, з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, а також абонентського обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових систем холодного водопостачання та водовідведення, керуючись ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ЗУ «Про питну воду та питне водопостачання» від 10.01.2002 №2918 та Правилами надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою КМ України від 05.07.2019 №690.
Відповідно до довідки з ЄДДР №2922708 від 23.06.2026, відповідач у справі, ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 , з 15.09.2006.
Крім того, як зазначила сама відповідач у відзиві на позов, до січня 2026 року вона не була одноосібним власником спірного житлового приміщення та володіла лише 1/3 часткою у праві спільної часткової власності.
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину №389 від 24.02.2026 після смерті ОСОБА_2 , дочка ОСОБА_1 та дружина ОСОБА_3 успадкували по частки у праві власності на кв. АДРЕСА_2 . ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на 1/6 частку.
Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину №390 від 24.02.2026 після смерті ОСОБА_3 її дочка ОСОБА_1 успадкувала частки у праві власності на кв. АДРЕСА_2 .
Відповідно до ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24.06.2004 (який діяв на час виникнення спірних правовідносин, та до 01.05.2019) послуги з централізованого постачання холодної води, централізованого постачання гарячої води, водовідведення віднесено до комунальних. 
Згідно з ч.1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 від 24.06.2004 (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) - Відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 (введений в дію з 01.05.2019, який також діяв в момент спірних правовідносин), до житлово-комунальних послуг належать, в тому числі, з централізованого водопостачання, централізованого водовідведення.
Пунктом 6 ч.1 ст.1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №1875 передбачено, що індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно з п.5 ч.2 ст. 7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017, індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Частиною 1 ст. 9 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» №2189-VIII від 09.11.2017 визначено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.
Правила надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення, затверджені постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 року, які діяли в період виникнення між сторонами правовідносин, до 02.02.2022, також встановлюють обов`язок споживача оплачувати послуги у встановлені законом строки.
Відповідно до п.11 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21 липня 2005 р., плата за послуги нараховується згідно з показаннями будинкового засобу обліку води, а у разі його відсутності (несправності) за нормативами (нормами) споживання
Згідно з п.п. 20, 21 Правил №630, Плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку. У разі відсутності у квартирі (будинку садибного типу) та на вводах у багатоквартирний будинок засобів обліку води і теплової енергії плата за надані послуги справляється згідно з установленими нормативами (нормами) споживання: з централізованого постачання холодної та гарячої води і водовідведення - з розрахунку на одну особу та на ведення особистого підсобного господарства.
За відсутності приладів обліку холодної та гарячої води, нарахування здійснюються у відповідності до вимог п. 21 Правил № 630, згідно встановлених норм водоспоживання та водовідведення з розрахунку на кількість проживаючих споживачів.
Згідно з п. 18 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місць; плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим. Пунктом 37 Правил № 690 передбачено, що розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом, якщо інший порядок та строки не визначені договором.
Згідно з п. 37 Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, затверджених постановою КМ України від 05.07.2019 №690, розрахунковим періодом для оплати обсягу спожитих послуг є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше останнього дня місяця, що настає за розрахунковим періодом (граничний строк внесення плати за спожиті послуги), якщо інший порядок та строки не визначені договором.
Положеннями ч. 3 п.1 ст. 1 Закону № 2189-VIII визначено, що внутрішньобудинкові системи багатоквартирного будинку - механічне, електричне, газове, сантехнічне та інше обладнання в будинку, яке обслуговує більше одного житлового та/або нежитлового приміщення, у тому числі комунікації до обладнання споживача, системи автономного теплопостачання, бойлерні та елеваторні вузли, обладнання протипожежної безпеки, вентиляційні канали та канали для димовидалення, обладнання ліфтів, центральних розподільних щитів електропостачання від зовнішньої поверхні стіни будівлі до точки приєднання житлового (нежитлового) приміщення (для систем газопостачання - від запірного пристрою на вводі в будинок до запірних пристроїв включно перед місцями підключення газових приладів, газоспоживального обладнання, теплових агрегатів тощо).
Згідно з абз. 3, 4, 6 ч.3 ст. 14 ЗУ № 2189-VIII, обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), здійснюються виконавцем такої послуги на підставі відповідного договору із співвласниками. Капітальний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної комунальної послуги, здійснюється співвласниками чи залученими ними уповноваженими на виконання таких робіт суб`єктами господарювання за рахунок співвласників або за кошти з інших джерел, не заборонених законодавством. Плата виконавцю комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем складається з: - плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; - плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України; - плати за технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем багатоквартирного будинку, що забезпечують надання відповідної послуги, що визначається договором між виконавцем та співвласниками багатоквартирного будинку.
Cтаттею 1 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" визначено, що плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньо будинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньо будинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).
Житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг. (п.5 ч.1 ст. 1 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»).
Відповідно до Закону № 2189-VIII, враховуючи норми постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 808 «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг», п. 34 «Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690 та на підставі моделі договору з індивідуальним споживачем про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення (з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем), за адресою місця виникнення боргу здійснювалось нарахування за абонентське обслуговування та обслуговування ВБС, та виникла заборгованість.
Недотримання вимог законодавства щодо належного виконання зобов`язання призводить до порушення зобов`язань.
Відповідно до ст. 322 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч.1 ст.625 ЦК України).
Крім того, відповідно до положень ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно з ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Повно з`ясувавши всі обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, письмові пояснення та заперечення, суд вважає, що ОСОБА_1 є споживачем послуг позивача, оскільки зареєстрована за адресою виникнення боргу в спірний період, була співвласницею та наразі одноособовим власником вказаного житла, тому на неї відповідно до норм чинного законодавства покладається обов`язок з утримання свого майна. При цьому, суд бере до уваги, що спадкоємець успадковує як права, так і обов`язки спадкодавців, зокрема, борги.
Щодо посилання відповідача на те, що вона є ВПО з 2022 року, а тому фактично не користувалась послугами позивача, суд зазначає наступне.
Відповідно до наданої відповідачем довідки №5095002237031 від 14.10.2022, ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) взята на облік як внутрішньо-переміщена особа з 14.10.2022 за адресою АДРЕСА_3 . 
Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», місце проживання - житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини. 
Згідно ч. 10 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання здійснюється тільки за однією адресою. У разі якщо особа проживає у двох і більше місцях, вона здійснює реєстрацію місця проживання за однією з цих адрес за власним вибором. За адресою зареєстрованого місця проживання з особою ведеться офіційне листування та вручення офіційної кореспонденції. 
Згідно зі ст.7 ч.1 п.6, ч.2 п.11 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», споживач має право на неоплату вартості комунальних послуг (крім постачання теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження відповідно до умов договорів про надання комунальних послуг; споживач також має інформувати управителя, виконавців комунальних послуг про зміну власника житла (іншого об`єкта нерухомого майна) та про фактичну кількість осіб, які постійно проживають у житлі споживача, у випадках та порядку, передбачених договором. 
Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затвердженими Постановою КМУ №630 від 21 липня 2005, встановлено, що споживач має право на зменшення розміру плати у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі письмової заяви споживача та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання); несплату вартості послуг за період тимчасової відсутності споживача і членів його сім`ї (у разі відключення виконавцем холодної та гарячої води і опломбування запірних вентилів у квартирі (будинку садибного типу) та відновлення надання послуг шляхом зняття пломб за свій рахунок протягом доби згідно з письмовою заявою (п.п.1,3 п.29). 
Виконавець зобов`язаний зменшувати розмір плати за послуги у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання) (п.п.14 п.32). 
Згідно з п.п. 7 п. 45 «Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення», затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 № 690, споживач має право на неоплату вартості послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів за умови документального підтвердження відповідно до умов договору.
Крім того, згідно п.п. 3 п.1 Постанови КМУ від 05 березня 2022 року №206 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» забороняється: стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, утвореної після 24 лютого 2022 року з дати виникнення можливості бойових дій/початку бойових дій по дату припинення можливості бойових дій/завершення бойових дій на територіях, включених до переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії, відповідно до наказу Міністерства розвитку громад та територій, споживачів та/або членів їх сімей, які покинули своє місце проживання та надали виконавцю комунальних послуг, управителю багатоквартирного будинку, іншій уповноваженій співвласниками особі у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи згідно з додатком 2 до Порядку оформлення і видачі довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 жовтня 2014 р. № 509 «Про облік внутрішньо переміщених осіб» (Офіційний вісник України, 2014 р., № 81, ст. 2296; 2015 р., № 70, ст. 2312; 2016 р., № 46, ст. 1669; 2022 р., № 26, ст. 1418), або інші документи, що підтверджують їх відсутність у житловому та/або нежитловому приміщенні, будинку, в яких вони є споживачами на підставі укладених договорів (довідки з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби (у тому числі отримані в іноземній державі), відбування покарання тощо, документи, що підтверджують факт перетинання державного кордону України (на виїзд з України і в`їзд в Україну) у відповідний період часу), або якщо нерухоме майно споживача було пошкоджено внаслідок воєнних (бойових) дій за умови інформування про такі випадки відповідного виконавця комунальної послуги (для послуги розподілу природного газу з урахуванням вимог Правил безпеки систем газопостачання, затверджених наказом Міністерства енергетики та вугільної промисловості від 15 травня 2015 р. № 285).
В той час, відомостей про те, що відповідач надавала позивачу (виконавцю комунальних послуг) у паперовій або електронній формі довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, або інші документи, що підтверджують її відсутність у житловому приміщенні, в якому вона є власником та споживачем послуг позивача, суду не було надано. Також відповідачем не надано доказів, що вона або попередні співвласники житлового приміщення звертались до позивача з питань здійснення перерахунку, або зміни кількості проживаючих у помешканні осіб.
Отже, оскільки споживачем не було повідомлено комунальне підприємство про не проживання у квартирі, підстави для застосування положень Постанови КМУ № 206 від 05 березня 2022 року відсутні.
Сам по собі факт непроживання відповідача у квартирі, яка належить їй на праві власності, не звільняє її як власника від обов`язку нести тягар утримання свого майна (ст. 322 ЦК України), а саме витрати по оплаті наданих житлово-комунальних послуг.
Відтак, заперечення відповідача в цій частині не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.
Таким чином, відповідач, будучи споживачем послуг позивача, сплачувала надані позивачем послуги несвоєчасно та не в повному обсязі, в результаті чого у неї утворилася заборгованість - за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.09.2017 по 30.04.2026 у розмірі 14366 грн. 20 коп.; за абонентське обслуговування за період з 01.06.2022 по 30.04.2026 у сумі 555 грн. 54 коп.; за обслуговування внутрішньобудинкових систем водовідведення за період з 01.06.2022 по 30.04.2026 у розмірі 713 грн. 46 коп.
Розмір заборгованості підтверджується наданими суду відомостями нарахувань та оплати за надані послуги, які не спростовані відповідачем та сумніву у суду не викликають.
Обставини щодо належного виконання позивачем своїх зобов`язань з надання житлово-комунальних послуг підтверджуються матеріалами справи, які також не спростовані відповідачем.
З огляду на зазначене, суд вважає доведеним позивачем факт невиконання відповідачем обов`язку щодо оплати вартості отриманих комунальних послуг за період з 01.09.2017 по 30.04.2026.
Щодо заяви відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно із ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 1 статті 32 Конвенції), вказав, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності, що є звичайним явищем у національних законодавствах держав - учасників Конвенції, виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (пункт 570 рішення Європейського суду з прав людини від 20 вересня 2011 року за заявою № 14902/04 у справі ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти Росії»).
Строк давності переслідує кілька важливих цілей, а саме забезпечує правову визначеність і закінченість, захищає потенційних відповідачів від застарілих вимог, які було б важко спростувати, і дозволяє уникнути несправедливості, яка може виникнути при прийнятті судами рішень щодо подій, які мали місце у далекому минулому на підставі доказів, які з часом можуть стати ненадійними і недостатніми (рішення Європейського суду з прав людини від 22 жовтня 1996 року за заявами № 22083/93, 22095/93 у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства» («Stubbings and Others v. the United Kingdom»).
Виходячи з правового аналізу наведених норм суд зазначає, що строк позовної давності може бути застосований до виниклих між сторонами правовідносин лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, виключно у тому випадку, коли судом буде встановлено, що було порушено право позивача та воно підлягає судовому захисту, але у зв`язку з пропуском ним строку позовної давності, суд дійде висновку про наявність підстав для відмови у позові.
Як свідчать матеріали справи, датою звернення позивачем із даною позовною заявою є 19.06.2026, а період нарахуванням останнім заборгованості становить з вересня 2017 року по квітень 2026 року.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 натупного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX, перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину, у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, суд дійшов висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21.
Із 12 березня 2020 року на усій території України установлений карантин із подальшим продовженням відповідними постановами його строку (пункт 1 постанови № 211 з наступними змінами).
Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину (пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у редакції Закону № 540-ІХ, який набрав чинності 2 квітня 2020 року).
Отже, оскільки з 02 квітня 2020 року набрав чинності Закон України від 30 березня 2020 року № 540-ІХ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)», згідно з яким під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені, зокрема, статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, продовжуються на строк його дії.
Даний висновок узгоджується із правовою позицією викладеною у постанові Великої Палати Верховного Суду 06 вересня 2023 року у справі №910/18489/20, у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі 947/8885/21.
Крім того, відповідно до п. 19 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України, у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні" від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, який триває досі, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупинявся на строк дії такого стану. Законом України №4434-IX з 04.09.2025 скасовано зупинення строку позовної давності.
Таким чином, з огляду на приписи статей 256, 257 ЦК України, на встановлений Кабінетом Міністрів України карантин з 12 березня 2020 року, на набрання чинності Законом України від 30 березня 2020 року №540-IX щодо продовження строків позовної давності на час дії карантину - 02 квітня 2020 року, на пункт 12 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, а також на встановлені судом обставини, а саме дату звернення КП "ХТМ" із даною позовною заявою до суду – 19.06.2026, та період нарахування останнім заборгованості з вересня 2017 року, суд констатує, що початок строку позовної давності вважається за три роки до введеного карантину, а саме з 12 березня 2017 року.
Відтак, у спірних правовідносинах позовна давність щодо вимог позивача про стягнення заборгованості за комунальні послуги, надані з 01 вересня 2017 року по 30 квітня 2026 року, в силу введеного карантину, воєнного стану, та положень п.п. 12, 19 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України, на момент подання позову 19.06.2026 не спливла. 
Враховуючи викладене, стягненню підлягає заборгованість за комунальні послуги за заявлений в позові період, згідно з розрахунком заборгованості, наданим до позовної заяви. 
Розрахунок позивача відповідачем не спростовано, свого контррозрахунку нею суду не надано, підстав звільнення від сплати заборгованості за комунальні послуги, згідно норм чинного законодавства, також не наведено.
Принцип змагальності передбачає, що кожна сторона у судовому процесі має можливість представити свою позицію, обґрунтувати свої вимоги чи заперечення і надати докази в підтримку своєї позиції.
На підставі викладеного, суд вважає, що представником позивача доведено порушення відповідачем прав позивача, а відповідачем, в свою чергу, не доведено відсутності в неї обов`язку з оплати послуг позивача та розмір заборгованості, тому суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню.
Щодо стягнення судових витрат, суд зазначає наступне.
Позивач просив стягнути з відповідача сплачений судовий збір та судові витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме щодо направлення відповідачу копії позову з додатками поштовим шляхом.
Частинами 1-3 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України, cудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до п.1 ч.2 ст. 141 ЦПК України, Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються : 1) у разі задоволення позову - на відповідача.
При поданні позову до суду позивачем сплачено 2662.40 грн. судового збору, що підтверджується копією платіжної інструкції №9616 від 11.06.2026.
Крім того, як вбачається з опису вкладення поштових відправлень, а також копії квитанції Укрпошта від 17.06.2026, позивачем на адресу відповідача направлено копію позовної заяви з додатками, за що позивачем було сплачено такі поштові послуги в розмірі 130 грн. 
Вказані витрати, які були понесені позивачем на направлення копій документів відповідачу, суд відносить до витрат, пов`язаних з розглядом справи, які відповідно до приписів ст.141 ЦПК України підлягаю стягненню з відповідача на користь позивача.
Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесені останнім судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 2662.40 грн. та 130 грн. на поштові витрати, як витрати, пов`язані з розглядом справи. 
Враховуючи викладене, та керуючись ст.ст.13, 76-81, 133, 141, 178, 247, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 256, 267, 322, 526, 530, 610 ЦК України, суд, - 
ухвалив:
Позовні вимоги Філії «Харківзбут» Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги - задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Філії «Харківзбут» Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (р/рахунок НОМЕР_2 в АТ «ВСТ БАНК», МФО 307123, код ЄДРПОУ 45929670) заборгованість за комунальні послуги за адресою АДРЕСА_1 , в розмірі 15 635 (п`ятнадцять тисяч шістсот тридцять п`ять) грн. 20 коп., з яких: 
-за надані послуги з централізованого водовідведення за період з 01.09.2017 по 30.04.2026 у розмірі 14366 грн. 20 коп.; 
-за абонентське обслуговування за період з 01.06.2022 по 30.04.2026 у сумі 555 грн. 54 коп.; 
-за обслуговування внутрішньобудинкових систем водовідведення за період з 01.06.2022 по 30.04.2026 у розмірі 713 грн. 46 коп. 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Філії «Харківзбут» Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» (р/рахунок НОМЕР_2 в АТ «ВСТ БАНК», МФО 307123, код ЄДРПОУ 45929670) судовий збір у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн. 40 коп., та витрати, пов`язані з розглядом справи, в розмірі 130 (сто тридцять) грн.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Холодногірський районний суд м. Харкова, шляхом подачі апеляційної скарги у 30-денний строк з дня складення повного тексту рішення.
Повний текст судового рішення складено 01.09.2026.

Відомості про сторін:
Позивач - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», м. Харків, вул. Мефодіївська, 11, код ЄДРПОУ 31557119, в особі філії «Харківзбут» (м. Харків, пр. Ювілейний, 28-а, код ЄДРПОУ 45929670).
Відповідач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , адреса проживання як ВПО: АДРЕСА_3 .

Головуючий