Справа № 455/827/26
Провадження № 2/455/643/2026

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України

15 липня 2026 року м.Старий Самбір

Старосамбірський районний суд Львівської області у складі:
головуючого судді Івасенко С.М.,
секретаря судового засідання Бобельської Н.М.,
учасники справи – не з`явилися
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.,

В С Т А Н О В И В:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» (далі - позивач, новий кредитор) звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 (далі - відповідачка, позичальниця) про стягнення заборгованості за договором кредитної лінії (Надійний) № 6562498 від 30.08.2025 року (далі - кредитний договір).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач уклав кредитний договір з ТОВ « 1 БЕЗПЕЧНЕ АГЕНСТВО НЕОБХІДНИХ КРЕДИТІВ» (далі - кредитор). Кредитор свої обов`язки виконав – надав кредит. Відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання, визначені кредитним договором, не виконав, що є підставою для стягнення заборгованості в судовому порядку. При цьому, кредитор відступив право вимоги за кредитним договором позивачу.

20.05.2026 року суд відкрив провадження у справі та постановив слухати справу в порядку спрощеного позовного провадження.
За клопотанням позивача суд витребував від АТ «ОЩАДБАНК» фінансові та інші документи, які мають значення для правильного вирішення справи, 29.05.2026 року АТ «ОЩАДБАНК»  виконало вимогу суду та надало витребувані документи та інформацію.

Судове засідання, призначене на 10.06.2026 року, суд відклав на 15.07.2026 рік, оскільки це була перша неявка відповідачки, повідомленої належним чином про судове засідання і яка не проінформувала суд про причини неявки. Відзиву відповідачка не подала.
В судове засідання, призначене на 14.07.2026 рік, сторони не з`явилися. Суд не визнавав явку учасників справи обов`язковою.
Позивач та його представник були повідомлені про дату та час судового засідання через електронний суд.
В прохальній частині позовної заяви (п.4) міститься заява про проведення розгляду справи за відсутності позивача та погодження на ухвалення заочного рішення у справі на підставі наявних у справі доказів.
Відповідачка викликалася до суду шляхом розміщення оголошення про виклик на сайті суду 10.06.2026 року, оскільки попередня судова повістка повернулася з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою» (трекінг R067178579409).
Суд також повідомляв відповідачку про судове засідання через електрону пошту та СМС повідомлення. Електронні сповіщення відповідачка отримала 10.06.2026 року.

Суд вважає, що для участі сторін в розгляді їх справи вжив всі можливі засоби, однак, в судове засідання, призначене на 15.07.2026 рік, вони не з`явилася.

Враховуючи те, що представник позивача не заперечив проти ухвалення заочного рішення у справі, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, повторно не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзиву не подав, тому у відповідності до вимог ст.280, 281 ЦПК України, суд постановив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів та ухвалити заочне рішення.
Суд на підставі частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, не здійснював фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. 

Дослідивши докази та здійснивши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також проаналізувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд встановив такі фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

30.08.2025 року кредитор та відповідачка уклали кредитний договір. Відповідно до умов якого кредитор зобов`язався передати позичальнику у власність грошові кошти (надалі «кредит»), на погоджений умовами Договору строк (надалі - «Строк кредиту») шляхом їх перерахування на банківський рахунок позичальника із використанням реквізитів електронного платіжного засобу позичальника, а позичальник зобов`язався повернути кредитору таку ж суму грошових коштів або достроково та сплатити кредитору плату (проценти) від суми позики та комісію за надання кредиту (п.2.1.).
Сума кредиту 10000,00 грн, строк кредитування - 364 дні, процентна ставка - 0,95% в день (фіксована), комісія за надання кредиту – 17.25% від суми наданого кредиту, неустойка – 500 гривень в день ( дані з таблиці). 
В розділі 4 кредитного договору визначено порядок укладення кредитного договору та ідентифікації і верифікації позичальника.
Дата надання кредиту – 30.08.2025 рік. 
Розмір першого обов`язкового платежу 2960,50 грн. (п.2.2.3.). Дата першого обов`язкового платежу 11.09.2025 року ( п.2.2.5.).
Дата повернення кредиту – 28.08.2026 рік.
Період сплати мінімального обов`язкового платежу дорівнює строку сплати позичальником процентів за користування кредитом та становить 13 календарних днів, що означає , що всі проценти за користування кредитом нараховані за 13 календарних днів користування підлягають сплаті в останні з 13 днів користування. Кількість мінімальних обов`язкових платежів становить 27.

У разі прострочення позичальником сплати першого обов`язкового платежу/ мінімального обов`язкового платежу на шістдесят другий календарний день, кредитор має право вимагати повне погашення кредиту, навіть якщо строк його виплати не настав. У такому випадку позичальник зобов`язаний здійснити дострокове повне погашення заборгованості. Вимога надсилається у вигляді повідомлення на електронну адресу позичальника, зазначену в договорі або в особистий кабінет позичальника в ІКС кредитора. Повідомлення вважається отриманим відповідачем з моменту отримання кредитором електронного підтвердження про таке направлення. Після отримання вимоги позичальник зобов`язаний здійснити повне погашення заборгованості за договором протягом 30 календарних днів з дня отримання від кредитора повідомлення про таку вимогу ( 6.13., 6.13.1).

Номер електронного платіжного засобу відповідачки НОМЕР_1 .
Кредитор підписав кредитний договір електронним цифровим підписом 30.08.2025 року ( d8JFNEypnv). Відповідач підписав кредитний договір електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором 358131) 30.08.2025 року.
Відповідач взяв на себе зобов`язання повернути в передбачені договором строки кредит та сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі.

30.08.2025 року відповідачка електронним цифровим підписом (одноразовим ідентифікатором 758240) підтвердила ознайомлення з Паспортом споживчого кредитування.

Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, що підтверджується листом АТ «ОЩАДБАНК» від 25.05.2026 №46/12.11/73188/2026/БТ, підтвердило, що на ім`я відповідача в банку емітовано карту № НОМЕР_2 та 01.09.2025 року та на цю картку зараховано 10000,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією від 01.09.2025 року та випискою за рахунком відповідачки з 30.08.2026 року до 31.08.2026 року.

Заборгованість за кредитним договором, яка розрахована кредитором станом на 27.01.2026 рік становить 20980,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту - 10000,00 грн, по процентам – 5980,00грн, по неустойці – 5000,00 грн та по комісії – 0,00 грн. Нарахування відсотків здійснювалось за процентною ставкою 0,95 % в день з 30.08.2025 року до 24.11.2025 року включно. Неустойка нарахована з 25.09.2025 року до 04.10.2025 року ( включно).За час користування кредитними коштами позичальниця погашала заборгованість за відсотками в розмірі 2285 грн та комісію в розмірі 1725 грн.

26.01.2026 року кредитор та позивач уклали договір факторингу № 26/01/26, за яким новий кредитор зобов`язався передати (сплатити) кредитору грошові кошти, а кредитор зобов`язався відступити новому кредитору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги. Відповідно до п. 1.2 перехід права вимоги до позивача відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі відповідного реєстру боржників згідно додатку №2, після чого новий кредитор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. 
В цей же день кредитор та новий кредитор підписали акт прийому-передачі реєстру боржників № 1 від 26.01.2026 року за договором факторингу № 26/01/26 від 26.01.2026 року. 30.01.2026 року новий кредитор сплатив фінансування, що підтверджується копією платіжної інструкції № 23757 від 30.01.2026 року.
Право вимоги за кредитним договором, стягнення заборгованості за яким є предметом розгляду у цій справі, позивач набув 26.01.2026 року, що підтверджується копією витягу з реєстру боржників №1 від 26.01.2025 року згідно якого заборгованість за кредитним договором становить 20980,00 грн, з яких заборгованість по тілу кредиту - 10000,00 грн, по процентам – 5980,00 грн, по неустойці – 5000,00 грн 

Копіями виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, витягу із статуту та свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ІК № 146 від 20.10.2015 року підтверджується, що кредитор є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку, та має право на надання послуг з кредитування.
Копіями свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серія А01 №624024 від 12.01.2010 року, свідоцтва про реєстрацію фінансової установи ФК №183 від 27.12.2007 року, розпорядження № 691 від 23 березня 2017 року, витягу із статуту підтверджується, що позивач є юридичною особою, зареєстрованою у встановленому законом порядку та має право на провадження господарської діяльності з надання фінансових послуг (крім професійної діяльності на ринку цінних паперів). Згідно копій рішення Загальних зборів засновників від 26.06.2014 року, оформленого протоколом №41, та наказу №ФК125-к від 02.07.2014 року Генеральним директором позивача є ОСОБА_2 .

Із встановлених обставин вбачається, що спір виник щодо заборгованості, яка утворилася внаслідок неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором. Між сторонами виникли зобов`язальні правовідносини на основі споживчого кредиту, що врегульовано статтею 1054 Цивільного кодексу України (далі ЦК) із врахуванням Закону України »Про споживче кредитування».
Сторони підписали договір за допомогою електронних підписів, що відповідає положенням та абзацу другого частини другої статті 639 ЦК. Вказану позицію детально розкрив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243 св 20), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України. 
Відповідач отримав кредит в строки та в розмірі, обумовленими в кредитному договорі. 
Необхідність виконання належним чином взятих на себе зобов`язань, обов`язковість договору і наслідки не виконання зобов`язання передбачені статтями 525, 526, 530 , 610, 611 ЦК.
У порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборговані суми не повернув.

В силу статей 512, 1077, 1078 ЦК України позивач в законному порядку набув право вимоги за кредитним договором до відповідача.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Надані позивачем докази, суд визнає належними і допустимими, також достовірними і достатніми, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета позовних вимог, вони логічно пов`язані з тими обставинами, які підтверджують наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості.
В свою чергу, відповідачка не надала доказів, які б підтверджували належне виконання нею зобов`язань або/чи які б спростовували суму заборгованості перед позивачем та позовні вимоги взагалі.
Водночас, визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити подані стороною докази (у цьому випадку - зроблений позивачем розрахунок заборгованості), перевірити їх, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказами, а в разі незгоди з ними повністю або частково - зазначити правові аргументи на їх спростування та навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань Вказану позицію висловив Верховний Суд у своїй постанові від 12 січня 2021 року по справі № 462/5025/20 (провадження № № 61-11608св22), яка враховується судом при застосуванні відповідних норм права згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК.

Надані позивачем докази не підтверджують заявлену до стягнення суму заборгованості.
Позивач просив стягнути з відповідачки 10000,00 грн. заборгованості по кредиту (основного боргу). Однак,згідно стовпчика 2 таблиці кредитного договору кредит відповідачка має повернути 28.08.2026 року. Доказів дотримання процедури дострокового стягнення кредиту, передбаченої п. 6.13-6.13.1. кредитного договору, позивач не надав.
Сторони узгодили, що лише після отримання вимоги, скерованої їй відповідно до п.6.13.1. кредитного договору позичальниця зобов`язана здійснити повне погашення заборгованості за договором протягом 30 календарних днів з дня отримання від кредитора повідомлення про таку вимогу.
Відповідно до ч. 4ст. 16 Закону України "Про споживче кредитування" у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. Ця норма закону втілена в п. 6.13.,6.13.1. кредитного договору, яку кредитор не дотримався, а тому не набув права достроково вимагати повернення кредиту (тіла) без застосування відповідної процедури.
Такий висновок суду відповідає висновку Великої палати Верховного Суду у справі № 638/13683/15-ц ( постанова від 26 травня 2020 року) про те, що звернення до суду з позовом про дострокове повернення коштів за договором про надання споживчого кредиту не замінює визначений Законом України "Про захист прав споживачів" порядок. Якщо кредитодавець звертається до суду з таким позовом, не виконавши вимоги частини десятої статті 11 цього Закону у редакції, чинній до 10 червня 2017 року, не дотримавши передбачений зазначеним договором порядок, який не має погіршувати порівняно із цим Законом становище споживача, то в останнього як у позичальника відсутній обов`язок достроково повернути кошти за договором про надання споживчого кредиту, а у суду відсутня підстава для задоволення відповідного позову у частині, яка стосується дострокового стягнення коштів за таким договором. І хоча у цій справі суд виснував про застосування частини 10ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів" у редакції, що була чинною до 10 червня 2017 року, однак і ч. 4ст. 16 Закону України "Про споживче кредитування" вимагає дотримання певної процедури для набуття права на дострокове повернення кредиту у разі порушення його умов позичальником.
У постанові по справі № 539/402/24 від 22 жовтня 2025 року Верховний Суд зазначив, що із аналізу частини третьої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування» вбачається, що за умови затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, законодавець надав право кредитодавцю вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит. У тому випадку, якщо умовами договору про споживчий кредит передбачено право кредитодавця вимагати дострокового повернення кредиту, останній зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, строку, протягом якого вони мають бути здійснені та усунути такі порушення у визначений кредитодавцем строк, з дня одержання від кредитодавця повідомлення про таку вимогу.
У постанові по справі № 766/2926/23 від 22 жовтня 2025 року Верховний Суд зазначив, що починаючи з 10 червня 2017 року, праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог частини четвертої статті 16 Закону України «Про споживче кредитування», якою зокрема визначено, що кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені. У позичальника ОСОБА_1 не виник обов`язок дострокового повернення всієї суми грошових коштів за кредитним договором, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що банк завчасно направив лист-вимогу про дострокове повернення кредиту, а позичальник таку вимогу одержав.
Суд повторює, що доказів застосування процедури дострокового повернення кредиту позивач не надав. У позовній заяві позивач ніяк не прокоментував чому вважає, що має право на дострокове повернення кредиту ( основного боргу).
Суд враховує, що перший обов`язковий платіж складається з відсотків та комісії ( 10000,00 грн х 0,95%/100% х 13 днів +1725 грн =2960,00 грн), так і мінімальні обов`язкові платежі складаються виключно з процентів ( п.2.2.4.), що теж підтверджує, що позичальниця не мала обов`язку частково повертати кредит (основний борг) під час сплати проміжних платежів, а мала повернути кредит в кінці строку кредитування 28.08.2026 року ( п.2.2.2.).
Отже, позивач не набув права на дострокове стягнення тіла кредиту, строк сплати якого настане лише 28.08.2026 року та передчасно заявив вимогу про його стягнення, а тому у стягненні заборгованості за кредитом (основним боргом) в сумі 10000,00 грн слід відмовити.
При цьому суд зазначає, що позивач не позбавлений права повторно звернутися до суду про дострокове повернення кредиту ( основного боргу) у разі належного дотримання процедури дострокового стягнення кредиту ( п.6.13., 6.13.1.) або про стягнення кредиту ( основного боргу) після настання строку його сплати відповідно до умов кредитного договору ( стовпчик 2 таблиці).
Позивач просив стягнути проценти за період з 30.08.2025 року до 24.11.2025 року (включно). Перевіркою встановлено, що кредитні кошти відповідачка отримала не 30.08.2025 року, а 01.09.2025 року, за цей період відповідно до умов кредитного договору нараховані відсотки становлять 10000,00 грн ( розмір кредиту) х 0,95%( процентна ставка)/100% х85 днів( кількість днів з 01.09.2025 року до 24.11.2025 року) – 2285,00грн ( сплачені проценти відповідно до розрахунку кредитора)=5790,00 грн. Тому до стягнення підлягає заборгованість за процентами у розмірі 5790,00 грн, а не 5980,00 грн.
Суд не погоджується з позивачем, що кредитор мав право нараховувати та стягувати неустойку та вважає, що вона не підлягає стягненню з відповідачки з таких підстав.
Законом України № 2120-IX від 15.03.2022 року розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктом 18 такого змісту:
" У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем) ".
Цим же законом розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" (Відомості Верховної Ради України, 2017 р., № 1, ст. 2 із наступними змінами) доповнити пунктом 6-1 такого змісту:
"У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування у разі прострочення споживачем виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У разі допущення такого прострочення споживач звільняється, зокрема, від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з причин інших, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Норми цього пункту поширюються, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону".
Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем".
В подальшому Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року пункт 6 Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" викладено в такій редакції:
"У разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону.
Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем".
Цим же Законом п. 6-1 був виключений.
Тобто, Законом № 3498-IX від 22.11.2023 року змінено обов`язок кредитодавця щодо списання неустойки в залежності від дати укладення договору про споживчий кредит. Для договорів, укладених після 24.01.2024 року, списання неустойки не передбачено.
Водночас п. 18 розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України у зв`язку з прийняттям Законом № 3498-IX від 22.11.2023 змін не зазнав. Обов`язок кредитодавця списати неустойку у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після дня його припинення або скасування і надалі не залежить від дати укладення кредитного договору.
Питання пріоритетності норм ЦК України Велика Палата Верховного Суду детально обґрунтувала у справі № 334/3161/17 ( п. 14-19 постанови від 22 червня 2021 року).
А тому суд вважає, що до неустойки за кредитним договором, датою укладення якого є 30.08.2025 року, застосуванню підлягає п. 18 "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України. Отже, неустойка в розмірі 5000,00 грн підлягала списанню кредитором.

Суд виснує, що позов слід задовольнити частково та стягнути з відповідачки на користь позивача заборгованість у розмірі 5790,00 грн, яка складається із заборгованості по процентам.

Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивачем сплачено 2662,40 грн. судового збору.
Позовні вимоги задоволені частково в розмірі 5790,00 грн, що становить 27,60 % (5790,00 х 100 %/20980,00), а тому судовий збір у пропорційному розмірі 734,82 грн потрібно покласти на відповідача.

Керуючись ст.12, 13, 81, 89, 141, 247, 259, 263-265, 268, 280-282, 352, 354 ЦПК України, 

У Х В А Л И В:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за за договором кредитної лінії (Надійний) № 6562498 від 30.08.2025 року у розмірі 5790 грн 00 коп (п`ять тисяч сімсот дев`яносто гривень 00 копійок), яка складається із заборгованості по процентам. 
В решті позовних вимог відмовити
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» судові витрати, що становлять 734 грн 82 коп. (сімсот тридцять чотири гривні 82 копійок) судового збору.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільного процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом України.
Рішення може бути оскаржено до Львівського апеляційного суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення складено та підписано 15 липня 2026 року.
Учасники справи:
позивач: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів», ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДР 35625014, місцезнаходження: Київська область, місто Бровари, вулиця Лісова, будинок 2, рахунок № НОМЕР_3 .
відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), РНОКПП – НОМЕР_4 .

Суддя С.М. Івасенко