Справа №:755/11029/25
Провадження №: 2/755/3161/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" липня 2026 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

Головуючого судді -  Хромової О.О.
при секретарі -   Бовкун М.В.

за участі:
позивача -     ОСОБА_1 
представника позивача -  адвоката Батуріна С.В.
відповідача -     ОСОБА_2 
представника відповідача -  адвоката Натальчук В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження власністю, встановлення порядку користування квартирою, вселення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Дніпровського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , у якому просив зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод у користуванні
 частиною квартири АДРЕСА_1 , вселити ОСОБА_1 до квартири та встановити порядок користування квартирою між співвласниками, а саме: виділити у користування ОСОБА_1 окрему житлову кімнату, позначену на технічному паспорті номером № НОМЕР_1 , площею 18,6 кв. м, а усі підсобні приміщення: коридор, ванну, туалет, кухню, задлишити у спільному користуванні та стягнути з відповідача судові витрати.
На обгрунтування позовних вимог зазначив, що постановою Київського апеляційного суду від
11 липня 2023 року у справі № 755/12702/22 в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 право власності на частину та за ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 . Загальна площа квартири складає 71,7 кв. м, житлова - 48,1 кв. м, яка складається з 3 кімнат, позначених в технічному паспорті під № 7 площею 14,7 кв. м, № 6 площею 14,8 кв. м та № 2 площею 18,6 кв. м, а також коридору, ванної, туалету та кухні. Відповідач створює перешкоди позивачу у користуванні частиною квартири, замінила замок на вхідних дверях, ключі не надала. Позивач не може потрапити до квартири та користуватися належним йому майном та особистими речами. Відповідач вважає, що квартира належить їй, доступу до квартири надавати не збирається. Від пропозиції позивача придбати належну йому
 частину квартири відповідач відмовилась. 
З посиланням на положення статей 310, 317, 319, 383, 391 ЦК України позовні вимоги просив задовольнити та вирішити питання про розподіл судових витрат.
У порядку автоматизованого розподілу судової справи між суддями заяву передано на розгляд судді Яровенко Н.О.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 20 червня 2025 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 22 липня 2025 року на 14 год. 00 хв., учасникам справи роз`яснено процесуальні права та встановлено процесуальні строки.
10 липня 2025 року (вхід. № 39736/25-Вх) до суду надійшло клопотання представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Натальчук В.В., про перехід зі спрощеного позовного провадження у загальне позовне провадження
18 липня 2025 року (вхід. № 41545) представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат
Натальчук В.В., подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи.
22 липня 2025 року протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника відповідача про відкладення судового засідання, судове засідання відкладено на 14 жовтня 2025 року на 11 год. 00 хв.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 22 липня 2025 року відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.
13 серпня 2025 року (вхід. № 47309) до суду від представника відповідача ОСОБА_2 - адвоката Натальчук В.В., надійшов відзив на позовну заяву. Позовні вимоги вважає безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.
Твердження позивача про те, що відповідач чинить перешкоди у користуванні квартирою не відповідає дійсності, доказів про те, що позивач намагався користуватися частиною спірної квартири не надано. Після припинення спільного проживання сторін та розірвання шлюбу, що мало місце у вересні 2022 року позивач добровільно виселився з квартири і не проживає більше 3 років, витрат на утримання майна не здійснює. Будь-яких перешкод у проживанні у ОСОБА_1 у будинку відповідач не чинить, а задоволення позовних вимог можливе виключно у випадку наявності таких перешкод. Відсутність порушення прав є самостійною підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Технічний паспорт на квартиру виготовлено ФОП ОСОБА_3 станом на 31 липня 2023 року. Виготовлення паспорту проведено без фактичного огляду квартири, у зв`язку із чим паспорт містить недостовірну інформацію. Фактично спірна квартира має інше планування, а саме: відсутня стіна, яка роз`єднувала кімнату № 6 (площею 14,8 кв. м) з частиною коридору та кухнею (№ 5 площею 7,4 кв. м) Дана обставина мала місце ще станом на дату придбання квартири у 2014 році. Таким чином, в квартирі наявні лише 2 повноцінні житлові кімнати та кухня-вітальня, яка є прохідною кімнатою загального користування. Таке планування не дає можливості відповідачу та їх спільній з позивачем дитині мати кожному у користуванні по одній кімнаті. Відповідачем буде замовлено новий технічний паспорт на квартиру. Позивач діє недобросовісно, коли просить виділити йому в користування найбільшу окрему житлову кімнату. Для дитини сторін також має бути виділено окрему кімнату.
У спірній квартирі також проживає новий чоловік відповідача ОСОБА_4 та його син ОСОБА_5 . Також позивач чинить фізичне та психологічне насильство щодо доньки сторін. Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 24 червня 2024 року у справі № 755/11954/22 визначено способи участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визначено графік спілкування. Позивач пред`являв виконавчий лист по справі
№ 755/11954/22 до примусового виконання. Водночас, батько ігнорує волевиявлення доньки, її небажання спілкуватися з батьком трактує як невиконання матір`ю рішення суду. Такі дії призводять до травмування дитини та формують негативне ставлення до батька. Графік спілкування батька та доньки фактично не виконується через дії самого ОСОБА_1 . Після візитів батька дитина не виявляє бажання спілкуватися з ним та проводити час. Зустрічі з батьком мають негативний вплив на психоемоційний стан дитини, що підтверджується відповідними висновками психологів. Також 27 квітня 2025 року ОСОБА_1 під час зустрічі з дитиною їй заподіяно тілесне ушкодження. З огляду на вказане примусове вселення ОСОБА_1 та його спільне проживання з донькою є неприпустимими та матиме наслідком тяжкі наслідки для малолітньої дитини. Також ОСОБА_1 неодноразово вчиняв домашнє насильство щодо відповідача та доньки, постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 15 лютого 2019 року ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 173-2 КУпАП. Про факти негативної поведінки та порушення громадського порядку також зафіксовано у характеристиці ОСОБА_1 ЖБК «Педагог». 
Відповідач самостійно несе витрати на утримання спірної квартири. Також у квартирі зберігається належна ОСОБА_1 зброя. Домашня тварина - собака Грей, у зв`язку із негативною поведінкою позивача, почав проявляти до нього неконтрольовану агресію.
З огляду на викладене у задоволенні позовних вимог просила відмовити. Також відзив містить попередній розрахунок понесених відповідачем судових витрат.
13 серпня 2025 року (вхід. № 47311) адвокат Натальчук В.В. також подала до суду заяву про виклик свідків.
14 жовтня 2025 року протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва, занесеною до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання про виклик свідків відмовлено.
Представником відповідача - адвокатом Натальчук В.В., у судовому засіданні заявлено клопотання про долучення доказів.
Протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва, занесеною до протоколу судового засідання, у задоволенні клопотання про приєднання доказів відмовлено.
У судовому засіданні оголошено перерву до 09 грудня 2025 року до 12 год. 00 хв., з метою надання позивачу строку на ознайомлення з відзивом на позовну заяву.
08 грудня 2025 року (вхід. № 74584) відповідач ОСОБА_2 подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи.
Також 08 грудня 2025 року (вхід. від 09 грудня 2025 року № 75066) представник відповідача - адвокат Натальчук В.В., подала до суду клопотання про відкладення судового засідання.
09 грудня 2025 року судове засідання, призначене на 12 год. 00 хв., знято з розгляду, у зв`язку із відсутністю електропостачання суду.
Відповідно до розпорядження керівника апарату Дніпровського районного суду міста Києва Коровича О.С. від 10 лютого 2026 року № 324 щодо проведення повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 березня 2026 року, справу передано на розгляд судді Хромовій О.О.
Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 09 березня 2026 року справу прийнято до провадження судді Хромової О.О., розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, призначено судове засідання на 22 квітня 2026 року на 14 год. 00 хв.
22 квітня 2026 року судове засідання, призначене на 14 год. 00 хв., знято з розгляду, у зв`язку із тимчасовою непрацездатністю головуючого судді Хромової О.О. Наступне судове засідання призначено на 04 червня 2026 року на 14 год. 00 хв.
20 квітня 2026 року (вхід. № 22710) до суду надійшла заява відповідача ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи, у зв`язку із перебуванням у службовому відрядженні.
01 червня 2026 року (вхід. № 34958) представник відповідача ОСОБА_2 - адвокат Натальчук В.В., також подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи.
04 червня 2026 року протокольною ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва, занесеною до протоколу судового засідання, задоволено клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, судове засідання відкладено на 21 липня 2026 року на 16 год. 30 хв.
21 липня 2026 року у судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник - адвокат Батурін С.В., позовні вимоги підтримали, надали пояснення аналогічні викладеним, просили позов задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 та її представник - адвокат Натальчук В.В., у судовому засіданні проти позовних вимог заперечували, просили у задоволенні позову відмовити.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та їх представників, суд встановив такі фактичні обставини і відповідні їм правовідносини та дійшов таких висновків.
Постановою Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року у справі № 755/12702/22 в порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 право власності на частину квартири АДРЕСА_1 щодо кожного.
З витягу з Державного реєстру речових прав від 17 жовтня 2023 року № 350775694 встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної спільної часткової власності належить частина квартири АДРЕСА_1 , на підставі постанови Київського апеляційного суду від
11 липня 2023 року у справі № 755/12702/22. 
До матеріалів справи долучено копію Технічного паспорту на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , виготовлений 31 липня 2023 року ФОП ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_1 . Загальна площа квартири визначена 71,7 кв. м, житлова - 48,1 кв. м, допоміжна - 21,8 кв. м, площа літніх неопалюваних приміщень - 18/,8 кв. м, рік спорудження/реконструкції - 1969 рік.
З плану квартири встановлено, що квартира складається з трьох житлових кімнат: № 7 площею 14, 7 кв. м, № 6 площею 14, 8 кв. м та № 2 площею 18,6 кв. м. Також наявна кухня площею 7,4 кв. м (№ 5), ванна площею 2,1 кв. м (№ 3), туалет площею 0,9 кв. м (№ 4) та коридор площею 11, 4 кв. м (№1).
До матеріалів справи також долучено копію заяви ОСОБА_1 від 23 жовтня 2024 року, посвідчену Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гайдамака О.Г., зареєстровано в реєстрі за № 232, у якій ОСОБА_1 зазначив, що має намір продати належну йому у праві спільної часткової власності частку квартири АДРЕСА_1 . Також зазначив, що ОСОБА_2 відповідно до статті 362 ЦК України має переважне право купівлі такої частки, тому просив не пізніше одного місяця з дня вручення цієї заяви повідимити Приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гайдамаку О.Г. про своє бажання або відмову купити вазану частку квартири за ціною 1 936 820,00 грн. 
У повідомленні від 04 грудня 2024 року, вих. № 1366/0412/24, адресованому адвокатом
Натальчук В.В. Приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу Гайдамаці О.Г., зазначено, що 06 листопада 2024 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_2 отримала заяву ОСОБА_7 щодо продажу належної йому частини квартири у спільної часткової власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , за ціною
1 936 820,00 грн. ОСОБА_2 є матір`ю малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , категорично заперечує проти відчуження частини квартири третім особам. Малолітня дитина зареєстрована та постійно проживає у вказаній квартирі., її місце проживання визначено рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 09 серпня 2023 року у справі № 755/2129/23. У разі відчуженн ОСОБА_1 частини квартири, житлові права малолітньої дитини буде порушено. Також зазначила, що з метою захисту законних прав та інтересів та недопущення порушення житлових умов малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 буде скеровано до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації повідомлення про неможливість вчинення правочину щодо відчуження частини, у зв`язку з наявним правом на проживання у даній квартирі та правом користування нею малоілтньою донькою сторін.
Згідно з витягом з Реєстру територіальної громади від 19 липня 2025 року № 2025/009808892, малолітня ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Також за вказаною адресою зареєстровано місце проживання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що свідчить відповідний витяг з Реєстру територіальної громади від 19 липня 2025 року № 2025/009808809.
Зі свідоцтва про шлюб від 09 грудня 2022 року серії НОМЕР_2 , виданого Київським відділом державної реєстрації шлюбів Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), встановлено, що 09 грудня 2022 року зареєстровано шлюб ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що складено відповідний актовий запис № 2022.
У довідці про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 21 липня 2025 року, вих. № 1/07-2025, зазначено, що ОСОБА_8 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Разом з нею зареєстровані та проживають: чоловік ОСОБА_4 ,
 ІНФОРМАЦІЯ_4 , писинок ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , донька ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Також до матеріалів справи долучено фотографії з житлового приміщення, імовірно, квартири за адресою: АДРЕСА_1 . 
Суд також враховує, що у листі ТОВ «Парк Лейн Україна» від 31 липня 2025 року, вих. № 07/ПЛУ, у відповідь на адвокатський запит адвоката Натальчук В. щодо отримання інформації про рекламно-інформаційні дані (оголошення) стосовно продажу об`єкта нерухомості за адресою: АДРЕСА_1 , на інтернет-платформі у період 2013-2014 року, зазначено, що запитувана інформація відсутня, оскілька власник сайту не має технічної можливості зберігати оголошення більше 6-ти місяців після їх видалення.
Судом встановлено, що 24 червня 2024 року Дніпровським районним судом міста Києва видано виконавчий лист по справі № 755/11954/22 про визначення способів участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
09 листопада 2023 року державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Калініченко О.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 732747008 з примусового виконання виконавчого листа № 755/11954/22, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 02 листопада 2023 року.
До матеріалів справи також долучено Акти державного виконавця від 26 листопада 2023 року, від 05 грудня 2023 року та від 12 грудня 2023 року з примусового виконання виконання виконавчого листа
№ 755/11954/22, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 02 листопада 2023 року з фіксацією фактів виконання рішення боржником.
До матеріалів справи долучено копію Висновку від 23 липня 2024 року за результатами експериментально-психологічного дослідження ОСОБА_9 , складеного клінічним психологом ОСОБА_10 . Психологом зазначено, що аналіз психологічних особливостей взаємин, які простежуються між дитиною та її батьками, показують, що мати є для дівчинки значущою і емоційно близькою людиною, ніж рідний батько. З огляду на особливості особистісного психологічного розвитку та реагування дитини в даному віці, можна припустити, що зустрічі дитини з рідним батьком проти її волі, може призвести до невротичного характеру розвитку особистості дитини.
14 серпня 2024 року, вих. № 1012/1408/24, представник ОСОБА_2 - адвокат Натальчук В.В., звернулася до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, у якому просила визнати неправомірними дії ОСОБА_1 , провести з ним профілактичну бесіду та рекомендувати йому попрацювати з психологом задля усвідомлення існуючої проблеми та визначення напрямків роботи для відновлення стійкого емоціного зв`язку між ним та донькою.
У листі Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 03 вересня 2024 року, вих. № 103008-2985, зазначено, що спеціалістами служби проведено профілактично-роз`яснювальну роботу з ОСОБА_1 щодо дотримання ним прав дитини та ознайомлено про відповідальність за порушення прав малолітньої та виконання рішення суду та зафіксовано пояснення батька.
21 лютого 2025 року головним державним виконавцем Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції
(м. Київ) Білець Т.М. повторно винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_6 з примусового виконання виконавчого листа № 755/11954/22, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 24 червня 2024 року.
02 квітня 2025 року державним виконавцем в межах виконавчого провадження № НОМЕР_6 винесено постанову про залучення представників органу опіки та піклування для участі у проведенні виконавчих дій.
До матеріалів справи також долучено акти державного виконавця від 12 березня 2025 року, від
18 березня 2025 року, від 25 березня 2025 року, від 30 березня 2025 року, від 01 квітня 2025 року, від
08 квітня 2025 року, від 13 квітня 2025 року, від 15 квітня 2025 року, від 22 квітня 2025 року, від 03 червня 2025 року, від 11 липня 2025 року, у яких, серед іншого, зафіксовано випадки відмови дитини від проведення часу з батьком.
Представник ОСОБА_2 - адвокат Натальчук В.В., 03 квітня 2025 року звернулася до Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації із клопотанням про залучення психолога за метою проведення психологічного обстеження дитини та батьків у зв`язку із наявністю негативного впливу відновлення спілкування дитини ОСОБА_6 та батька ОСОБА_1 .
У листі Дніпровського районного в місті Києві центру соціальних служб Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 17 квітня 2025 року, вих. № 103142-464, зазначено, що психологом Дніпровського ЦСС міста Києва здійснено спостереження за спілкуванням дитини ОСОБА_6 з батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Досліджувались поведінкові реакції, емоційний стан та невербальні сигнали дитини. За спостереженнями психолога, під час зустрічі дитини з батьком стала обіймати матір та опускати голову. Коли батько заговорив та наблизився до дитини вона стала гучно плакати і проситися додому, казала, що не хоче його бачити. Дитина була в тривожному стані, говорити з батьком відмовлялася. Між батьками спостерігалося напружене спілкування. Напружена ситуація, що склалася, може негативно вплинути на розвиток дитини та її психоемоційний стан. Під час проведення виконавчих дій матері та дитині рекомендована робота з психологом. 
До матеріалів справи також долучено паперову копію результатів прийому від 04 квітня 2025 року у лікаря-педіатра щодо дитини ОСОБА_6 , зафіксовано скарги на відчуття тривоги, нервування, напруженість у дитини.
У письмових поясненнях ОСОБА_2 від 27 квітня 2025 року до Дніпровського УП ГУ Національної поліції у місті Києві зазначено, що 27 квітня 2025 року прибула з дитиною для виконання рішення суду щодо побачень з батьком, ВП № НОМЕР_6. Батько дитини прибув у агресивному стані, почав з`ясовувати особисті стосунки, вів себе неадекватно, розмахував руками, тиснув на дитину, схопив її за зап`ястя та зробив боляче. Дитина перебуває на психологічній реабілітації від зустрічей з батьком. Дії батька несуть шкоду для дитини, негативно впливають на її психо-неврологічний розвиток.
Згідно рапорту Інспектора СЮП Дніпровського УП ГУ Національної поліції у місті Києві старшого лейтенанта поліції Трофимчука О., 27 квітня 2025 року на гарячу лінію НП України надійшло повідомлення ОСОБА_11 про те, що 27 квітня 2025 року батько дитини ОСОБА_1 на виконання рішення мав прибути на побачення з дитиною о 10-00 год. довів дитину до істерики, використовува нецензурну лайку. В ході відпрацювання даного матеріалу було здійснено виїзд за адресою виклику та проведено з учасниками події профілактичну бесіду роз`яснювального характеру, попереджено про адміністративну та кримінальну відповідальність.
У долученій до матеріалів копії довідки від 27 квітня 2025 року зазначено, що ОСОБА_6 проведено огляд та рентгенографію у зв`язку із розтягненням зап`ястку правого кістьового суглобу та рекомендовано подальше лікування в поліклініці за місцем проживання.
Відповідно до протоколу від 30 липня 2025 року № 03-п/2025 та від від 03 серпня 2025 року
№ 02-п/2025 за результатами експериментальних-психологічних дослідження, складених психологом ОСОБА_12 у межах виконавчого провадження № НОМЕР_6 з примусового виконання рішення суду щодо визначення способу участі ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки ОСОБА_6 ,
 ІНФОРМАЦІЯ_1 , психоемоційний стан дитини не дозволяє забезпечити побачення з батьком тривалістю часткового періоду, визначеного резолютивною частиною рішення суду, а саме визначений графік. Поведінкові прояви батька ОСОБА_1 негативно впливають безпосередньо на емоційний та інтелектуальний розвиток дитини. Дитина ОСОБА_6 перебуває у незадовільному емоційному стані. У зв`язку із актуальною сімейною ситуацією у дитини проявляються виражені ознаки емоційної прив`язаності до матері, а також глибокі емоційні переживання стосовно небажання в подальшому зустрічатися з батьком. ОСОБА_6 виявляє позитивне (емоційно тепле) ставлення до матері. У дитини виявляються виражене прагнення до спільного проживання з матір`ю, потреба в захисті та виражені ознаки синдрому відкидання одного з батьків - батька. У дитини наявні помірно-виражені ознаки побоювання перспектив можливості в подальшому повернення її до проживання з батьком та фактичне відчуття страху зустрічей із батьком. Виявлені під час психологічного спостереження та дослідження форма та спосіб організації зустрічей, поведінка батька ОСОБА_13 мають виражений психотравмуючих характер. Також психологом надано рекомендації щодо наявної ситуації.
01 серпня 2025 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Українська експертна компанія» укладено договір на проведення дослідження № 01-08/25П, відповідно до умов якого виконавець взяв на себе зобов`язання проведення психологічного дослідження.
До матеріалів справи також долучено Акт свідчення сусідів про дебош від 13 лютого 2019 року, складений за адресою: АДРЕСА_1 .
Суд також враховує, що постановою Дінпровського районного суду міста Києва від 15 лютого
2019 року у справі № 755/2661/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого частиною першою статті 173-2 КУпАП та накладено адміністративне стягнення.
У письмових поясненнях ОСОБА_2 від 15 липня 2025 року до інспектора СПДН ВП Дніпровського УП ГУ Національної поліції у місті Києві зазначено, що 15 липня 2025 року ОСОБА_1 приїхав та почав провокувати конфлікт, кричати, поводив себе агресивно, штовхався, заблокував виїзд автомобіля, хватався за палки та каміння, замахувався ними та погрожував фізичною розправою. До приїзду працівників поліції покинув місце події. Також в авто була дитини ОСОБА_6 .
У характеристиці ОСОБА_1 від 21 липня 2025 року, складеній ЖБК «Педагог» зазначено, що у період з 2017 по 2019 рік ОСОБА_1 проживав за адресою: АДРЕСА_1 , з дружиною ОСОБА_2 та дитиною. Зарекомендував себе як особу, схильну до конфліктів, має зневажливе ставлення до оточуючих, поганий сім`янин, нехтує громадським порядком, має негативну репутацію серед сусідів. Зокрема, вчиняв сварки з сусідами, часто знаходився в стані сильного алкогольного сп`яніння в місцях загального користування будинку, створював конфліктні ситуації в сім`ї, що призводило до неодноразових звернень у правоохоронні органи, порушував тишу в нічний час, що створювало дискомфорт для інших мешканців будинку, не брав участі у благоустрої прибудинкової території, завдавав шкоду громадському майну, був помічений у здійсненні психологічного та фізичного насилля в сім`ї з викликом правоохоронних органів. Протягом 2025 року два рази на тиждень (вівторок, неділя) приїздить до першого під`їзду будинку, створює конфліктні ситуації, веде себе агресивно, лається та використовує нецензурну лайку, заважає іншим мешканцям будинку.
У листі Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУ НП у місті Києві від 19 серпня 2022 року, вих. № 21-31/125/12/01-2022, зазначено, що надати інформацію про звернення ОСОБА_2 по спецлінії «102» в період з 01 січня 2007 року по 06 листопада 2015 року управління не має можливості. Водночас, відповідно до відомостей бази даних Інформаційного порталу НП України, в період часу з 07 листопада 2015 року по 16 серпня 2022 року зафіксовано звернення від
13 лютого 2019 року щодо дій ОСОБА_1 .
До матеріалів справи також долучено інформацію про здійснення витрат на утримання квартири за адресою: АДРЕСА_1 , а саме Акт звірки з ТОВ «Газопостачальна компанія «Нафтогаз» України від 19 липня 2025 року та інформацію з особистих кабінетів споживача житлово-комунальних послуг та довідку ЖБК «Педагог» від 21 липня 2025 року щодо стану заборгованості зі сплати послуг.
Судом встановлено, що 06 вересня 2022 року ОСОБА_2 отримала дозвіл на право зберігання, носіння зброї.
До матеріалів справи також долучено паспорт домашньої тварини серії НОМЕР_3 .
Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.
У статті 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений прававласності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.
За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
У статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Право власності (співвласника) житлового приміщення передбачає, насамперед, право на використання помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї (статті 383 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Наведеною нормою матеріального права визначено право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яких шляхом, який власник вважає прийнятним.
Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Власник має права вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема житловим приміщенням, шляхом усунення перешкод у користуванні власністю, виселення та у разі необхідності, зняття особи з реєстраційного обліку, проте це право залежить від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового чи цивільного законодавства.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від
13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20).
У статтях 358, 361 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньої згоди і кожний співвласник самостійно розпоряджається своєю часткою у праві спільної часткової власності.
Згідно зі статтею 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Аналіз наведених норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення.
Крім того, вселення особи у житло, яке належить їй та іншим співвласникам на праві спільної часткової власності, не є втручанням у право на повагу до житла цих осіб, оскільки є реалізацією права одного із співвласників займати житло і не бути позбавленим свого житла.
Відповідно до статей 391, 396 ЦК України позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.
Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.
Таким чином, для задоволення позовів про усунення перешкод у користуванні майном необхідна одночасна наявність двох підстав: позивач повинен бути власником майна, щодо якого чиняться перешкоди, та має бути факт того, що внаслідок дій відповідача порушується право власника на користування своїм майном.
Зазначений висновок викладено у постанові Верховного Суду від 21 червня 2023 року у справі
№ 370/807/22 (провадження № 61-4057св23).
Як встановлено з матеріалів справи, сторони є співвласниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 , розмір частки кожного складає частини. Сторони не заперечували, що позивач ОСОБА_1 фактично у вказаному житлі не проживає у зв`язку із припиненням шлюбних відносин з відповідачем. Водночас, доступу до такого житла також не має, відповідач не заперечувала факт заміни замків на вхідних дверях та відсутності у співвласника дублікату ключів. Заперечуючи проти позовних вимог зазначила, що спільне проживання сторін у цій квартирі є неможливим з огляду на наявний тривалий міжособистісний конфлікт. 
Заперечення співвласника проти задоволення позову про усунення перешкод у користуванні майном або щодо вселення іншого співвласника за умови відсутності у нього вільного доступу до належної йому частки майна можуть свідчити про вчинення таким співвласником перешкод у користуванні майном. Такий підхід узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постановах від 28 квітня 2022 року у справі № 334/815/21, від 13 жовтня 2021 року у справі
№ 759/23652/19, від 20 листопада 2023 року у справі № 397/355/22, від 18 листопада 2024 року у справі
№ 727/8103/23 та від 09 лютого 2026 року у справі № 686/18555/24, від 30 березня 2026 року у справі
№ 570/4880/24.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що співвласник має право на реальне користування спільним майном, а інший співвласник не вправі одноосібно користуватися усім майном та перешкоджати іншому співвласнику у здійсненні його прав.
Отже, якщо один зі співвласників фактично користується спірним майном та перешкоджає іншому співвласнику у доступі до нього, останній має право на судовий захист шляхом усунення перешкод у користуванні майном.
За таких обставин обраний позивачем спосіб захисту - усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення - може бути належним способом захисту, оскільки він спрямований на забезпечення реалізації права співвласника на користування належною йому часткою майна.
Поряд з цим, обраний позивачем спосіб захисту спрямований на усунення перешкод у користуванні належним йому майном та не змінює встановленого постановою Київського апеляційного суду від 11 липня 2023 року у справі № 755/12702/22 порядку поділу майна. 
За змістом статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно із частинами першої, п`ятої, шостої, сьомої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.
У статті 89 ЦПК України зазначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, позивач, як співвласник майна, має право користування таким житловим приміщенням, обґрунтовано звернувся до суду з позовними вимогами про усунення перешкод у користуванні спірною квартирою шляхом його вселення, а обставини щодо вчинення йому перешкод доведені належними та допустимими доказами.
З огляду на викладене суд доходить висновку про наявність правових підстав для усунення перешкод у користуванні вжитлом, шляхом вселення позивача ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 .
Щодо вимоги про встановлення порядку користування житловим приміщенням суд зазначає таке.
Згідно із частинами першою та другою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
У статті 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Отже, право кожного зі співвласників на володіння, користування та розпорядження спільним майном одночасно зумовлює обов`язок узгоджувати свою поведінку щодо здійснення цих прав з іншими співвласниками. У разі недосягнення співвласниками згоди з питань здійснення повноважень щодо володіння та користування спільним майном спір, що виник, підлягає вирішенню судом.
З матеріалів справи встановлено та не заперечувалося сторонами, що співвласники квартири
 АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 та ОСОБА_8 , не дійшли згоди щодо порядку користування спірною квартирою. Між сторонами виникли вкрай неприязні відносини, що унеможливлює добровільне встановлення порядку користування квартирою відповідно до часток кожного зі співвласників.
Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2023 року у справі № 607/22941/21 (провадження
№ 61-12444св22) висловив правову позицію про те, що судове рішення про встановлення порядку користування спільним майном не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їхніх прав як власників, оскільки суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їхніх часток у праві власності на спільне майно. При цьому, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, тобто з наближенням до ідеальних часток.
При виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.
Вирішуючи спір щодо встановлення порядку спільного користування квартирою, суд керується тим, що при визначенні такого порядку допускається виділення сторонам у користування частин житлового приміщення, співмірних їхнім ідеальним часткам у праві спільної часткової власності. При цьому можливі незначні відступи від точної відповідності реальних часток ідеальним, зумовлені об`єктивною неможливістю забезпечити їх повну тотожність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно та не порушує їхніх прав як власників.
Разом з тим, при вирішенні спору щодо встановлення порядку користування квартирою суд повинен враховувати технічні характеристики житлового приміщення, можливість фактичного виділення співвласникам окремих ізольованих кімнат, відповідність запропонованого порядку користування часткам співвласників у праві власності, а також дотримання прав та інтересів усіх осіб, які проживають або зареєстровані у квартирі.
Суд зазначає, що належними та допустимими доказами для вирішення питання щодо встановлення порядку користування квартирою є, зокрема, технічний паспорт на квартиру, інвентаризаційна справа, висновок спеціаліста або експерта щодо можливих варіантів користування спірним житлом.
Суд враховує, що обгрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначив, що доступу до спірної квартири не має протягом тривалого часу, водночас до матеріалів справи долучено технічний паспорт на квартиру, виготовлений 31 липня 2023 року ФОП ОСОБА_3 на замовлення ОСОБА_1 .
Відповідно до такого технічного паспорту загальна площа квартири визначена 71,7 кв. м, житлова - 48,1 кв. м, допоміжна - 21,8 кв. м, площа літніх неопалюваних приміщень - 18/,8 кв. м, рік спорудження/реконструкції - 1969 рік.
З плану квартири встановлено, що квартира складається з трьох житлових кімнат: № 7 площею 14, 7 кв. м, № 6 площею 14, 8 кв. м та № 2 площею 18,6 кв. м. Також наявна кухня площею 7,4 кв. м (№ 5), ванна площею 2,1 кв. м (№ 3), туалет площею 0,9 кв. м (№ 4) та коридор площею 11, 4 кв. м (№ 1).
Водночас, в ході судового розгляду сторони підтвердили, що технічну інвентаризацію житла проведено без фактичного доступу до нього, огляд спеціалістом не проводився, водночас, у квартирі здійснено перепланування шляхом об`єднання приміщення кухні, частини коридору та житлової кімнати площею 14,8 кв. м (№ 6 на плані), внаслідок чого змінилась загальна площа, а також площі та конфігурація приміщень, тобто, дійсний план квартири не відповідає долученому до матеріалів справи технічному плану,
Суд враховує, що актуального технічного плану квартири за адресою: АДРЕСА_1 , до матеріалів справи не долучено, відомостей про дійсні технічні характеристики житла, конфігурацію приміщень та їх площу станом на дату розгляду справи сторонами не надано.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Установивши, що дійсна площа та конфігурація приміщень квартири, які позивач просить виділити сторонам у користування, не відповідає інформації, зазначеній у технічному паспорті, а надані позивачем докази не містять доказової інформації, на підставі якої суд установлює наявність або відсутність обставин, що мають значення для вирішення цієї справи, зокрема, щодо можливості виділення у користування сторонам конкретних кімнат та вирішення питання про відступ від ідеальних часток співвласників, перевірки дотримання прав та законних інтересів інших осіб, які зареєстровані у спірній квартирі, зокрема, малолітньої дитини, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про встановлення порядку користування житлом слід відмовити.
З огляду на викладене вище, розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог, відповідно до статті 11 ЦПК України, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд доходить висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 .
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частини першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду з даним позовом ОСОБА_1 сплачено судовий збір у розмірі
1 211,20 грн, про що свідчить квитанція від 10 червня 2025 року № 4612-5764-3221-3864.
Водночас, суд враховує таке.
Позовна заява ОСОБА_1 містить дві самостійні вимоги: про усунення перешкод у користуванні майном шляхом вселення та вимогу про встановлення порядку користування майном.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України від
08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (із змінами та доповненнями). 
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» у 2025 році прожитковий мінімум працездатних осіб з 1 січня 2025 року становить 3 028 гривень.
Підпунктом першим пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» передбачено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, справляється судовий збір у розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до частини третьої статті 6 Закону України «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру.
Таким чином, загальна сума судового збору, що підлягала сплаті ОСОБА_1 при зверненні до суду з даним позовом склада 2 422,40 грн (1 211,20 грн + 1 211,20 грн).
Отже, недосплачена сума судового збору складає 1 211,20 грн, що підлягає стягненню із ОСОБА_1 в дохід бюджету.
Водночас, у зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір у сумі 1 211,20 грн.
На підставі викладеного, керуючись статтями 19, 41, 47, 55 Конституції України, статтями
6, 16, 29, 182, 310, 311, 317, 319, 383, 386, 395, 396 ЦК України, статтями 9, 58, 61, 63, 64, 65, 71, 72, 107, 109, 116 ЖК Української РСР, статтями 12, 13, 51, 76-81, 82, 89, 229, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права володіння, користування та розпорядження власністю, встановлення порядку користування квартирою, вселення, - задовольнити частково. 
Усунути перешкоди в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення ОСОБА_1 до квартири АДРЕСА_1 .
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави недосплачену суму судового збору у розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок).
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 211,20 грн (одна тисяча двісті одинадцять гривень 20 копійок). 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_4 , місце проживання зареєстровано за адресою:
 АДРЕСА_3 .
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків - НОМЕР_5 , місце проживання: АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення виготовлено 11 вересня 2026 року. 

Суддя           О.О. Хромова