Справа № 509/2305/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року с-ще Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Панасенка Є.М.,
за участю секретаря судового засідання Пронози І.В.
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду цивільну справу №509/2305/26 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
07 квітня 2026 року представник позивача звернувся до Овідіопольського районного суду Одеської області з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість у розмірі 9 397,51 грн., яка складається з: суми заборгованості зі сплати послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01.09.2018 року по 31.08.2021 року у розмірі 7 077,00 грн, інфляційні втрати – 1 465,56, 3% річних – 854,95 грн., а також усі судові витрати, які становлять: 1 331,20 грн. – сплата судового збору, 5 000,00 грн. – витрати з надання правничої допомоги, 1 800,00 грн. – витрати на копіювання документів для суду.
07 квітня 2026 року автоматизованою системою розподілу справ між суддями матеріали справи передано судді Панасенко Є.М.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.04.2026 року відкрито провадження та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надіслала на адресу суду заяву, відповідно до якої просив проводити розгляд справи за її відсутності, наполягав на задоволенні позовних вимог.
Відповідач в судове засідання не з`явилась, була повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Про причини не явки судове засідання суд не повідомила, відзиву на позовну заяву не подавала.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов наступного висновку.
Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Відповідачу на праві власності належана квартира АДРЕСА_1 . Таким чином, відповідач була співвласником багатоквартирного будинку, в той час, як комплексне обслуговування такого будинку здійснювалось ЖИТЛОВО-БУДІВЕЛЬНИЙ КООПЕРАТИВ «КВАРТ-СЕРВІС», код ЄДРПОУ 38696638, зареєстроване в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 28.05.2013 року, реєстраційний номер 15431020000003300. Основний вид діяльності - Комплексне обслуговування об`єктів.
ЖБК «КВАРТ-СЕРВІС» за період з 01.09.2018 по 31.08.2021 років здійснювало функції з управління багатоквартирним будинками 7 та АДРЕСА_2 , які є єдиним житловим комплексом, який поєднаний однією прибудинковою територію, інженерними загально-будинковими мережами, газовою котельною. 
Доказом цього є наступні договори, надалі позивачем разом з позовною заявою, які ЖБК «КВАРТ-СЕРВІС» уклало з виробниками комунальних послуг: договір на постачання за регульованим тарифом для суб`єктів господарювання, шо надають послуги населенню з опалення та гарячого водопостачання, який 06.07.2015 року укладено з ТОВ «ОДЕСАГАЗ-ПОСТАЧАННЯ»; договір про постачання електричної енергії постачальником універсальних послуг, який укладено 05.08.2020 року з ТОВ «ООЕК», договір про постачання природного газу, який укладено 01.10.2020 року, договір №20 про надання послуг з водопостачання та водовідведення, який укладено 2 січня 2018 року, договір про вивезення твердих побутових відходів від 1 вересня 2020 року та договір №86 на послуги з водопостачання та водовідведення від 1 вересня 2020 року.
Згідно рішенню загальних зборів членів ЖБК «КВАРТ-СЕРВІС» №13 від 15 травня 2018 року, затверджено кошторис з 01 червня 2018 року ЖБК «КВАРТ-СЕРВІС» на виконання функцій колективного замовника (споживача) житлово-комунальних послуг та утримання спільного майна багатоквартирних будинків за адресою: АДРЕСА_3 та 7/1. Затверджено перелік послуг, що надає/забезпечує надання ЖБК «КВАРТ- СЕРВІС» за адресою: АДРЕСА_3 та 7/1, періодичність їх надання та розмір щомісячних внесків на їх сплату у розмірі: 3,5 грн/м2 загальної площі приміщень, які розташовані на першому поверху; 3,95 грн/м2 загальної площі приміщень, які розташовані на другому та вище поверхах; вивезення побутових відходів – 17,11 грн за одну особу; опалення у розмірі щомісячного внеску ( в опалювальний період: згідно затвердженого тарифу для НАК "Нафтогаз" та АТ "Одесагаз"; водопостачання да водовідведення - розмір щомісячного внеску згідно затвердженого тарифу для КП "ЖКП "ТАЇРОВЕ"; електропостачання - розмір щомісячного внеску згідно затвердженого тарифу для ТОВ «ООЕК». 
Рішенням загальних зборів членів ЖБК «КВАРТ-СЕРВІС» №13/1 від 03 грудня 2019 року затверджено розмір внеску на утримання котельні, що надає послугу ЖБК «КВАРТ- СЕРВІС» у багатоквартирних будинках у грудні 2019 року у розмірі 1,50 грн. з м2, за адресою: Одеська обл., Овідіопольський район, житловий масив Червоний хутор, с. Лиманка, вул. Центральна, 7 та 7/1. 
Згідно рішенню загальних зборів членів ЖБК «КВАРТ-СЕРВІС» №14 від 20 грудня 2019 року затверджено розмір внеску на утримання котельні, що надає послугу ЖБК «КВАРТ- СЕРВІС» у багатоквартирних будинках з січня 2020 року та до кінця опалювального періоду у розмірі 1,50 грн. з м2, за адресою: АДРЕСА_3 та 7/1. Інші внески залишені без змін.
На загальних зборах членів ЖБК «КВАРТ-СЕРВІС» №15 від 01 вересня 2020 року прийнято рішення про затвердження розміру внеску на вивезення побутових відходів що надає послугу ЖБК «КВАРТ-СЕРВІС» з вересня 2020 року у розмірі 9,10грн., з одного мешканця в місяць у багатоквартирних будинках за адресою: АДРЕСА_3 та 7/1. Інші внески залишені без змін.
Рішенням загальних зборів членів ЖБК «КВАРТ-СЕРВІС» №16 від 02 листопада 2020 року затверджено розмір внеску на утримання котельні, що надає послугу ЖБК «КВАРТ- СЕРВІС» у багатоквартирних будинках з листопада 2020 року та до кінця опалювального періоду у розмірі 4,0 грн. з м2, за адресою: АДРЕСА_3 та 7/1. Інші внески залишені без змін.
На загальних зборів членів ЖБК «КВАРТ-СЕРВІС» №17 від 04 лютого 2021 року прийнято рішення затвердити кошторис на 2021 року ЖБК «КВАРТ-СЕРВІС» на виконання функцій колективного замовника (споживача) житлово-комунальних послуг та утримання спільного майна багатоквартирних будинків за адресою: АДРЕСА_3 та 7/1. Затверджено перелік послуг, що надає/забезпечує надання ЖБК «КВАРТ- СЕРВІС» за адресою: Одеська обл., Овідіопольський район, житловий масив Червоний хутор, с. Лиманка, вул. Центральна, 7 та 7/1, періодичність їх надання та розмір щомісячних внесків на їх сплату у розмірі: 5,542 грн/м2 загальної площі приміщень, які розташовані на першому поверху; 6,382 грн/м2 загальної площі приміщень, які розташовані на другому та вище поверхах; утримання котельної – 4,0 грн/м2; послуга сторожа – 0,5 грн/м2; вивезення побутових відходів – 9,1 грн за одну особу; забезпечення (замовлення) послуги з транспортування газу АТ «Одесагаз» в опалювальний період - 0,51 грн/м2; опалення у розмірі щомісячного внеску ( в опалювальний період: згідно затвердженого тарифу для НАК "Нафтогаз" та АТ "Одесагаз" тарифів за 1 кв.м. опалювальної площі за наступною формулою Во=(Цпг+Тпг)/Зоп ( де Во – вартість опалення, Цпг- ціна природного газу, Тпг – ціна за транспортування природнього газу, Зоп – загальна опалювальна площа приміщень власників в будинках № 7, АДРЕСА_2 ); водопостачання да водовідведення - розмір щомісячного внеску згідно затвердженого тарифу для КП "ЖКП "ТАЇРОВЕ"; електропостачання - розмір щомісячного внеску згідно затвердженого тарифу для ТОВ «ООЕК».
Ухвалою господарського суду Одеської області від 18 жовтня 2021 року по справі 916/2946/21 прийнято до розгляду заяву ЖБК "КВАРТ-СЕРВІС" та відкрито провадження у справі про банкрутство ЖБК "КВАРТ-СЕРВІС". 
Згідно до акту від 27 січня 2026 року про придбання майна на аукціоні, позивач, ОСОБА_1 , яка є переможцем аукціону з продажу майна ЖБК «КВАРТ-СЕРВІС» відомості про проведення аукціону було розміщено на веб-сайті, оператор авторизованого електронного майданчика - НАЦІОНАЛЬНОЇ ЕЛЕКТРОННОЇ БІРЖІ за посиланням https://bid.neb.org.ua/auction/view/BRE001-UA-20260108-37181, прийняла від ЖБК «КВАРТ-СЕРВІС», в особі ліквідатора КОЛМИКОВОЇ Тетяни Олександрівни, яка діє на підставі ухвали Господарського суду Одеської області від 02.10.2024 по справі №916/2946/21, придбаний лот за аукціоном з продажу майна ЖБК «КВАРТ-СЕРВІС»: 
Право вимоги за дебіторською заборгованістю фізичних осіб перед Житлово-будівельним кооперативом «Кварт-Сервіс» за житлово-комунальні послуги, яка за даними бухгалтерського обліку станом на 04.09.2025 складає заборгованість фізичних осіб — мешканців багатоквартирних будинків, які обслуговувалися ЖБК «Кварт-Сервіс» за адресами АДРЕСА_3 ; АДРЕСА_2 , у кількості 37 осіб (за списком) на загальну суму 507 958,22 грн., згідно зведеної відомості про дебіторську заборгованість фізичних осіб перед ЖБК «Кварт-Сервіс» за житлово-комунальні послуги, за період з 01.09.2018 по 31.08.2021 років.
Відповідно до розрахунку заборгованості Відповідача, за період з 01.09.2018 року по 31.08.2021 рік була нарахована сума заборгованості зі сплати щомісячних внесків та інших платежів у загальній сумі 7077 грн.
20 березня 2026 року на адресу відповідача було надіслано повідомлення про відступлення права вимоги.
Відповідно до ст. 384 Цивільного кодексу України, будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю.
Згідно ст.319 Цивільного кодексу України визначено (надалі – «ЦК України»), що власність зобов`язує.
Статтею 360 ЦК України передбачено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Відповідно до ст. 24 Закону України «Про кооперацію», кооперативи реалізують товари та надають послуги за цінами і тарифами, встановленими самостійно, а у випадках, передбачених законом, - за державними цінами і тарифами. 
Пунктом 1 ст. 5 Закону України «Про споживо-комунальні послуги» передбачено, що до житлово-комунальних послуг належать: 
1. житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: забезпечення утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, якщо прибудинкова територія, за даними Державного земельного кадастру, знаходиться у власності або користуванні співвласників багатоквартирного будинку відповідно до вимог законодавства, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; Поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку; інші додаткові послуги, які можуть бути замовлені співвласниками багатоквартирного будинку;
2. комунальні послуги - послуги з постачання та розподілу природного газу, постачання та розподілу електричної енергії, постачання теплової енергії, постачання гарячої води, централізованого водопостачання, централізованого водовідведення, поводження з побутовими відходами.
Також відповідно до ч.2 ст.7 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до ст. 156, 162 Житлового кодексу УРСР, власник зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги щомісячно у встановлені строки.
Відповідно до висновку Верховного Суду України, висловленого у постанові від 20 квітня 2016 року у справі №6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 Закону й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі №750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року у справі №642/2858/16).
Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 322 ЦК України).
Таким чином, згідно із вищезазначеними нормами законодавства споживачі послуг зобов`язані оплатити такі послуги, якщо вони фактично користувались ними. Факт відсутності договору сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг, якими він користувався.
Відтак, відповідач, як власник квартири квартира АДРЕСА_4 , повинен сплачувати кошти за отриманні ним послуги, проте не виконує своїх обов`язків, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість, яка з 01.09.2018 по 31.08.2021 року складає - 7077 грн.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ст. 509 Цивільного кодексу України).
Згідно із ст. ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За приписами ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва; 3) виконання обов`язку боржника поручителем або заставодавцем (майновим поручителем); 4) виконання обов`язку боржника третьою особою.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений також в інших випадках, встановлених законом.
Відповідно до ст. 514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. 
Статтею 516 ЦК України визначено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Наслідками неповідомлення боржника є відповідальність нового кредитора за ризик настання несприятливих для нього наслідків і визнання виконання боржником зобов`язання первинному кредитору належним.
Неповідомлення боржника про заміну кредитора не тягне за собою відмову у позові новому кредитору, а може впливати на визначення розміру боргу перед новим кредитором у випадку проведення виконання попередньому або ж свідчити про прострочення кредитора. Тобто факт неповідомлення боржника про уступку права вимоги новому кредитору за умови невиконання боржником грошового зобов`язання не є підставою для звільнення боржника від виконання зобов`язань.
«З огляду на викладене, саме по собі неповідомлення позичальника про уступку права вимоги, на що посилається ОСОБА_3, не припиняє зобов`язань сторін за кредитним договором і не може бути підставою для відмови у стягненні заборгованості за кредитним договором на користь нового кредитора» - постанова КЦС ВС від 06 лютого 2018 року у справі №278/1679/13-ц; постанова КЦС ВС від 6 лютого 2019 року у справі №361/2105/16-ц).
IV. Стягнення 3% річних та інфляційних втрат. 
Положеннями ст. 611 ЦК України унормовано, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми.
Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Отже, за змістом наведеної норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3% річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 ЦК України.
Таким чином, нарахування, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями відповідальності відповідача, а становлять особливий компенсаційний вид відповідальності, що відрізняється від штрафної, яка полягає, наприклад, у стягненні пені чи штрафу.
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 07.04.2020 (справа №910/4590/19), зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги (п. 43 мотивувальної частини постанови).
Цивільним кодексом України, як основним актом цивільного законодавства, не передбачено механізму здійснення розрахунку інфляційних втрат кредитора у зв`язку із простроченням боржника у виконанні грошового зобов`язання.
Водночас, частиною першою статті 8 ЦК України визначено, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону).
Частиною п`ятою статті 4 ЦК України передбачено, що інші органи державної влади України у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, можуть видавати нормативно-правові акти, що регулюють цивільні відносини.
Законом України "Про індексацію грошових доходів населення" визначено індексацію грошових доходів населення як встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг (стаття 1 Закону). Статтею 2 цього Закону передбачено як об`єкти індексації грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України, що не мають разового характеру, перелік яких визначено у частині першій цієї статті; водночас, частиною другою статті 2 цього Закону законодавець передбачив право Кабінету Міністрів України встановлювати інші об`єкти індексації, поряд з тими, що зазначені у частині першій цієї статті.
З метою реалізації Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" Кабінет Міністрів України постановою №1078 від 17.07.2003р. затвердив Порядок проведення індексації грошових доходів населення (Порядок), пунктом 1 якого передбачено, що цей Порядок визначає правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення. Індекс споживчих цін обчислюється Держстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат множення грошового доходу, що підлягає індексації, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (пункти 1-1, 4 Порядку).
Отже, при розрахунку інфляційних втрат у зв`язку з простроченням боржником виконання грошового зобов`язання до цивільних відносин, за аналогією закону, підлягають застосуванню норми Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" та приписи Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17.07.2003р. та Методика розрахунку базового індексу споживчих цін, затверджена наказом Державного комітету статистики України №265 від 27.07.2007р. Порядок індексації грошових коштів для цілей застосування статті 625 ЦК України визначається із застосуванням індексу споживчих цін (індексу інфляції) за офіційними даними Державного комітету статистики України у відповідний місяць прострочення боржника, як результат множення грошового доходу на величину приросту споживчих цін за певний період, поділену на 100 відсотків (абзац п`ятий пункту 4 постанови КМУ №1078).
Статтею 625 ЦК України передбачено розрахунок індексу інфляції не за окремі інтервали часу, а в цілому за весь період прострочення і якщо індекс інфляції в окремі періоди є меншим за одиницю та має при цьому економічну характеристику - "дефляція", то це не змінює його правової природи та не може мати наслідком пропуску такого місяця, оскільки протилежне зруйнує послідовність математичного ланцюга розрахунків, визначену Порядком проведення індексації грошових доходів населення.
Вказана правова позиція відображена і в постанові Верховного Суду від 26.06.2020р. у справі №905/21/19.
Поруч з цим, у застосуванні індексації можуть враховуватися рекомендації щодо порядку застосування індексів інфляції при розгляді судових справ, викладені в листі Верховного Суду України від 03.04.1997р. №62-97р, а також в інформаційно-пошукових системах "Законодавство" і "Ліга".
Зокрема, за змістом даного листа індекс інфляції повинен розраховуватися не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, а тому слід вважати, що у випадку, коли сума внесена за період з 1 по 15 число відповідного місяця, то вона індексується за цей місяць, а якщо з 16 по 31 число вона індексується починаючи з наступного місяця.
Слід зазначити, що законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та три відсотки річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права, якщо грошове зобов`язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.
Отже, у розумінні наведеного позивач, як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання. Аналогічний правовий висновок, викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 23 жовтня 2018 року по справі №913/70/18.
Оскільки внаслідок невиконання відповідачем грошового зобов`язання у позивача виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат та відсотків річних виникає у позивача за кожен місяць (день) з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Наведена позиція суду відповідає правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеній у постанові від 08 листопада 2019 року по справі №127/15672/16-ц.
Позивачем відповідно до ст. 625 ЦК України було нараховано відповідачу інфляційні втрати – 1 465,56 (інфляційне збільшення) + 854,95 (3% річних) = 2 320,51 грн., згідно розрахунку, який доданий до позову.
Відповідно до ст.9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», «1.Споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки невизначені відповідним договором. Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору»
Згідно ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
У відповідності до ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування . Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Згідно ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду . Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно з вимогами ст. ст. 124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання
З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість у розмірі заборгованість у розмірі 9 397,51 грн, яка складається: суми заборгованості зі сплати послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01.09.2018 року по 31.08.2021 року у розмірі 7 077 грн, інфляційні втрати – 1 465,56, 3% річних – 854,95 грн.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Принцип відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення, належить до основних засад цивільного судочинства (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).
Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на позивача, у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ч. 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Згідно з ч. 6 ст. 139 ЦПК України, розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.
Відповідно до ч. 1 ст. 134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.
Разом з позовною заявою представником позивача надано докази понесення судових витрат у зв`язку зі звернення до суду, зокрема копії:Договір про надання правничої допомоги від 23.03.2026 та актприймання-передачі виконаної роботи до Договору про надання правничої допомоги від 30.03.2026; Договір про надання друкарських послуг від 23.03.2026;Додаткова угода №2 до договору про надання друкарських послуг від 23.03.2026 року та акт приймання передачі наданих послуг від 30.03.2026.
Згідно даних, які містяться в Єдиному державного реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_3 є фізичною особою – підприємцем, який надає послуги, зокрема, фотокопіювання, підготування документів та інша спеціалізована допоміжна офісна діяльність. 
Відповідно до ч. 1,2, 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. 
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати:
1) на професійну правничу допомогу;
2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи;
3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів;
4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню також витрати по сплаті судового збору у розмірі 1331,20 грн., витрати за надання професійної правничої допомоги – 5 000,00 грн. та витрати на копіювання документів у розмірі – 1800,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 19, 81, 134, 141, 258-260, 263-265, 274-279 ЦПК України
УХВАЛИВ:
Позовну задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 ), на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ( АДРЕСА_6 ), заборгованість у розмірі 9 397 (дев`ять тисяч триста дев`яносто сім) грн. 51 коп., яка складається з: суми заборгованості зі сплати послуги з управління багатоквартирним будинком за період з 01.09.2018 року по 31.08.2021 року у розмірі 7 077,00 грн., інфляційні втрати – 1 465,56 грн., 3% річних – 854,95 грн.;
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , усі судові витрати, які становлять: 1331,20 грн. – сплата судового збору, 5000,00 грн. – витрати з надання правничої допомоги, 1800,00 грн. – витрати на копіювання документів для суду.
Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Одеського апеляційного суду безпосередньо або через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Є. М. Панасенко