Тарутинський районний суд Одеської області 
_________________________________________________________________________
Справа №514/619/26
Провадження по справі № 2-а/514/53/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 червня 2026 року    с-ще Бессарабське
Тарутинський районний суд Одеської області у складі:
головуючого - судді - Кравченко П.А.,
при секретарі - Мельниченко Н.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду (с-ще Бессарабське) у порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 представником якого є адвокат Китаєва О.А. до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 представником якого є Китаєва О.А., звернулась до суду з даним позовом, в якому вказала, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , категорія обліку - військовозобов`язаний, відстрочка - наявна, тип відстрочки: п.13 ч.1 ст.23, оновив дані вчасно - 18.05.2024 року, перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Тарутине); Постанова ВЛК. Дата ВЛК. Будівельних робіт, Робітник підсобний; Звання Солдат; НОМЕР_5; Номер в реєстрі Оберіг НОМЕР_6, місце проживання якого зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий 18.01.2013 року Тарутинським РС ГУ ДМС України в Одеській області, засоби зв`язку: номер телефона - НОМЕР_3 , адреса електронної пошти - ІНФОРМАЦІЯ_4 Вказана інформація підтверджується даними з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та електронними військово-обліковими документами за різні періоди. У середині 2023 року пройшов ВЛК за результатами якої визнаний за станом здоров`я придатним до військової служби і не має обов`язку проходити ВЛК відповідно до пункту 63 Порядку проведення призову під час мобілізації, затвердженого постановою Кабінету міністрів №560. Ця норма прямо передбачає, що військовозобов`язані, у яких строк дії відстрочки від призову не завершився, на ВЛК не направляються, за винятком випадків добровільного бажання мобілізації або укладення контракту. Натомість ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Відповідач) з незрозумілих причин інформацію про проходження позивачем ВЛК у 2023 році до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів не вніс. Позивач доглядає за своєю матір`ю інвалідом 2 групи, жодних повісток від ІНФОРМАЦІЯ_1 не отримував, щодо необхідності проходження ВЛК. Позивач проживає за місцем своєї реєстрації та доглядає за матір`ю. 
Згідно пункту 63 Порядку проведення призову під час мобілізації, затвердженого постановою Кабінету міністрів №560 позивач, як військовозобов`язаний, який має діючу відстрочку направляються тільки при випадку добровільного бажання мобілізації або укладення контракту. Такого бажання у позивача не виникало, оскільки від його мобільності залежить життя його матері. 
12 лютого 2026 особисто звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 з`ясувати чому досі не внесена інформація до Реєстру про проходження ним у 2023 році ВЛК і чому вони порушують пункту 63 Порядку проведення призову під час мобілізації, затвердженого постановою Кабінету міністрів №560. Йому видали направлення на проходження ВЛК та повістку з`явитися 18.02.2026 для проходження ВЛК. З 16.02 по 17.02.2026 позивач пройшов вчасно ВЛК та надав оригінали документів посадовій особі ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується карткою обстеження та медичного огляду та довідкою ВЛК №33/278, що на підставі статті 39 Б, 40 Б від є придатний до служби у в/ч забезпечення, ІНФОРМАЦІЯ_1, ВВНЗ,НЦ, закладах (установах), медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони. Як йому пояснили для зняття розшуку на нього склали протокол №620 від 12.02.2026 за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з формулюванням що вчасно не пройшов ВЛК, посилаючись на порушення п. 2 розділу ІІ ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист». У протоколі відсутнє формулювання, що саме порушив Позивач і одночасно звертаю увагу, що вказана норма звучить так: «Установити, що громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово лікарську комісію для проходження медичного огляду. Звертаю увагу, що позивач не відноситься до вказаної категорії громадян, у 2023 році на підставі висновку ВЛК він визнаний придатним, тому обов`язку проходити повторно медичний огляд у нього не виникало жодного разу. Усне повідомлення працівників ІНФОРМАЦІЯ_1, що у 2023 році вся документація по ВЛК у ІНФОРМАЦІЯ_1 була вилучена працівниками СБУ не має перекладатися як провину на позивача, що він відмовився проходити ВЛК та тричі причиною оголошення його у незаконний розшук. Позивач 12.02.2026 року при складанні протоколу №602 не подавав заяви про визнання заяви про не оспорення допущеного порушення та що він згоден на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутністю, що підтверджується записом у протоколі у розділі до протоколу додається: копія паспорту. Звертаю увагу, що відсутня заява про визнання правопорушення та доказів, що позивач відноситься до категорії військовозобов`язаних зазначених до пункту 2 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист". 13.02.2026 о 06:55 отримав сповіщення Вас зняли з розшуку! ІНФОРМАЦІЯ_1 більше вас не розшукує. 13.02.2026 о 07:30 отримав сповіщення «Вас розшукує ІНФОРМАЦІЯ_1. Щоб скласти протокол про порушення правил військового обліку. Оскільки він мав пройти за короткий термін ВЛК в розширених даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів відносно ОСОБА_1 сформованого: 07.04.2026 09:55 у розділі "Правопорушення Наявна наступна інформація": № справи: F4014460, Дата порушення справи: 19.02.2026, Дата завершення справи: 24.02.2026, Категорія справи, Адміністративні справи, статті справи Ст. 210-1 КУпАП № справи: F3921971, Дата порушення справи: 07.02.2026, Дата завершення справи: 18.02.2026, Категорія справи Адміністративні справи, Статті справи, Ст. 210-1 1 КУпАП, № справи: F3908241, Дата порушення справи: 05.02.2026, Дата завершення справи: 06.02.2026, Категорія справи, Адміністративні справи, Статті справи Ст. 210 1 КУпАП звертаю увагу, про відсутність інформації про справу № 620 від 12.02.2026. Одночасно звертаю увагу суду, що у оспорюваній постанові №620 від 16.02.2026 складеній начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 посилається на якусь заяву начебто подану особисто позивачем 12.02.2026 про не оспорення допущення ним порушення прави військового обліку та порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію та надання згоди на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності. У протоколі №620 у додатках вказана заява. відсутня. У розділі штрафи, деталі справи №R350788 від 17.02.2026 наявна відмітка, заява подана особисто і наявна відмітка про оплату штрафу, що підтверджується квитанцією № 166K-4B7X-3K02-KTC8 від 18.02.2026 з відміткою ідентифікатор платіжного пристрою RESERVE+ дата та час операції 18.02.2026 12:33:41. Оскільки позивач не визнавав правопорушення та не надавав згоду на розгляд справи №620 за його відсутності, вказана оспорювана постанова не була вручена відповідачем ні нарочно у ІНФОРМАЦІЯ_1 ні поштовим відправленням Укрпоштою, а отримана позивачем після отримання повідомлення в мобільному додатку Дія про відкриття виконавчого провадження 06.04.2026 о 15:27 і тільки 08.04.2026 року шляхом входу до Автоматизованої системи виконавчих проваджень через онлайн доступ через офіційний сайт Міністерства юстиції України https://asvpweb.minjust.gov.ua/ дізнався про надходження постанови №620 від 16.02.2026 на примусове виконання, що підтверджується Інформацією про виконавче провадження про ВП НОМЕР_7 відкритого 06.04.2026. 
Вказана постанова є незаконною, постановлена з грубим порушенням норм матеріального та процесуального права і підлягає скасуванню, а провадження по справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 підлягає закриттю за відсутності складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП.
В судове засідання позивач та його представник не з`явилися. До суду надійшла заява від представника позивача про розгляд справи без його участі. На позовних вимогах наполягає.
Відповідач у судовому розгляді справи не взяв, про час, день та місце розгляду повідомлений належним чином (що підтверджується довідкою про доставку електронного документу). Правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався.
Третя особа у судовому розгляді справи не взяв, про час, день та місце розгляду повідомлений належним чином (що підтверджується довідкою про доставку електронного документу). Правом подати відзив на позовну заяву відповідач не скористався.
Норми Кодексу адміністративного судочинства України (далі -КАСУ) визначають певні особливості розгляду термінових адміністративних справ, до категорії яких відносяться провадження у справах з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо притягнення до адміністративної відповідальності (параграф 2 глави 11 розділу ІІ КАСУ, ст. 286 КАСУ) .
Відповідно до норм статті 268 КАСУ, які врегульовують питання особливостей повідомлення учасників про дату, час та місце розгляду у такій категорії справ, неприбуття у судове засідання учасника справи повідомленого шляхом направлення тексту повістки до електронного кабінету, а за його відсутності - кур`єром або за відомими суду номером телефону, факсу, електронною поштою чи іншим технічним засобом зв`язку, не перешкоджає розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій.
Ураховуючи, що учасники справи були належним чином повідомленні про її розгляд в суді, а також встановлені процесуальним нормами обмежені строки розгляду такої категорії справ (ч.1 статті 286 КАСУ), суд дійшов висновку про можливість її розгляду без участі відповідача та третьої особи.
Суд, дослідивши матеріали справи, надані докази, письмові пояснення сторін, відзив відповідача, норми матеріального та процесуального права, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 210-1 КУпАП адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення за таке саме правопорушення.
Для наявності складу правопорушення за зазначеною нормою обов`язковими є: факт порушення обов`язку, визначеного законом; наявність вини (умислу або необережності); дотримання процесуальної процедури притягнення до відповідальності.
Згідно з ч. 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий адміністративному стягненню інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Як убачається з матеріалів справи, що постановою №620 від 16.02.2026 року винесеною начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 підполковником ОСОБА_2 за результатами складання протоколу про адміністративне правопорушення, у якому зазначено, що ОСОБА_1 , будуючи військовозобов`язаним в порушення вимог п.2 розподілу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» вчасно не пройшов військову-лікарську комісію. Відповідно до Указу Президента України «Про часткову мобілізацію» №303/2014 від 17.03.2014 року в Україні діє особливий період та накладено штраф у розмірі 17000 грн.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , категорія обліку - військовозобов`язаний, відстрочка - наявна, тип відстрочки: п.13 ч.1 ст.23, оновив дані вчасно - 18.05.2024, перебував на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_1 (Тарутине); Постанова ВЛК - -. Дата ВЛК - -. Будівельних робіт, Робітник підсобний; Звання Солдат; НОМЕР_5; Номер в реєстрі Оберіг НОМЕР_6, місце проживання якого зареєстровано за адресою- АДРЕСА_1 , паспорт НОМЕР_2 виданий 18.01.2013 року Тарутинським РС ГУ ДМС України в Одеській області, засоби зв`язку: номер телефона - НОМЕР_3 , адреса електронної пошти - ІНФОРМАЦІЯ_4 . Вказана інформація підтверджується також розширеними даними з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів та електронними військово-обліковими документами за різні періоди.
Позивач пройшов вчасно ВЛК та надав оригінали документів посадовій особі ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується карткою обстеження та медичного огляду та довідкою ВЛК №33/278, що на підставі статті 39 Б, 40 Б від є придатний до служби у в/ч забезпечення, ІНФОРМАЦІЯ_1, ВВНЗ,НЦ, закладах (установах), медпідрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, ОЗ, охорони.
Стаття 210 КУпАП викладено в новій редакції Законом України від 09.05.2024 року № 3696-IX, який набрав законної сили 19.05.2024 року. 
Відповідно до ст. 210-1 КУпАП України адміністративна відповідальність настає за порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Частиною 3 ст. 210-1 КУпАП України передбачено відповідальність за вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період. Об`єктом даного адміністративного проступку є суспільні відносини у сфері виконання військового обов`язку і несення військової служби. Об`єктивна сторона правопорушення виражається у порушенні законодавства України про військовий обов`язок і військову службу, а саме, у порушенні правил військового обліку, неявці на виклик до військового комісаріату без поважних причин або несвоєчасному поданні в обліковий орган відомостей про зміну свого місця проживання, освіти, місця роботи, посади. Суб`єкт адміністративного проступку - особливий (військовозобов`язані, призовники, резервісти). Суб`єктивна сторона правопорушення визначається ставленням до наслідків і характеризується наявністю вини як у формі умислу, так і у формі необережності. Притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 КУпАП неможливе, оскільки закон, який погіршує становище, не має зворотньої дії у часі. 
Відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Процедуру складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про такі адміністративні правопорушення: порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, зіпсуття військово-облікових документів чи втрата їх з необережності (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України), врегульовано Інструкцією зі складання територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затвердженою наказом Міністерства оборони України № 3 від 01.01.2024 року, який зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 05.01.2024 року за № 36/41381 (далі - Інструкція). Тобто, законодавцем імперативно визначено чітку та послідовну процедуру розгляду справ про адміністративне правопорушення, порушення якої є підставою для визнання дій суб`єкта владних повноважень неправомірними, а відтак й для скасування його рішення про притягнення до відповідальності. Вказані положення не є формальною вимогою, це важлива законодавча гарантія об`єктивного та справедливого розгляду справи про адміністративне правопорушення, надана, зокрема, військовозобов`язаному для захисту свої прав та інтересів від безпідставного притягнення до відповідальності. Згідно п. 3 Розділу ІІ Інструкції, у протоколі зазначається: дата і місце його складання, посада, прізвище, ім`я, по батькові (за наявності) особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягується до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативно-правовий акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, імена, по батькові (за наявності), адреси свідків (якщо вони є); пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Відповідно до п. 6 Розділу ІІ Інструкції, до протоколу про адміністративне правопорушення долучаються докази, що підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Докази, які долучаються до протоколу, повинні містити достовірну інформацію, відповідати вимогам законодавства та правилам діловодства. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол. Відповідно до ст. 62 Конституції України обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. За загальним правилом судочинства в справах про адміністративні правопорушення, суд може брати до уваги лише ті докази, які прямо чи непрямо підтверджують існування чи відсутність обставин, що підлягають доказуванню у провадженні, та інших обставин, які мають значення для провадження, а також достовірність чи недостовірність, можливість чи неможливість використання інших доказів. Недопустимий доказ не може бути використаний при прийнятті процесуальних рішень, на нього не може посилатися суд при ухваленні судового рішення. Європейський суд неодноразово наголошував, що судочинство у національних судах повинно здійснюватись «згідно із законом». У п. 44 рішення по справі «Корнєв та Карпенко проти України» від 30 вересня 2010 року Суд наголосив, що суди повинні забезпечувати дотримання матеріальних та процесуальних норм. Для притягнення особи до адміністративної відповідальності, необхідно довести наявність в її діях (бездіяльності) складу та події адміністративного правопорушення. Стандарт доведення вини «поза розумним сумнівом» означає, що при доведенні винуватості особи не повинно залишатися жодного «розумного сумніву» в цьому, тоді як наявність такого «розумного сумніву» у винуватості особи є підставою для його виправдання. Отже, в силу принципу презумпції невинуватості, діючого при розгляді справ про адміністративні правопорушення, всі сумніви у винності особи, що притягується до адміністративної відповідальності, тлумачаться на її користь, а недоведена вина прирівнюється до доведеної невинуватості. Відповідно до ч. 3 ст. 286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено. Частиною 2 ст. 9 КАС України визначено, що суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
Враховуючи відсутність доказів, що підтверджують вину у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210 КУпАП, суд приходить до висновку, що оскаржувана постанова підлягає скасуванню, а справа про адміністративне правопорушення стосовно закриттю. Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку. Оскаржувана постанова наведеним вимогам не відповідає, оскільки прийнята не на підставі та не у спосіб, що передбачені КУпАП, необґрунтовано, тобто, без урахування всіх обставин, які є важливими для прийняття такого рішення, а відтак, підлягає скасуванню. Згідно зі ст. 19 КАСУ адміністративний позов може бути поданий за місцем знаходження органу, що видав постанову, або за місцем проживання позивача. Позов подається до суду загальної юрисдикції, як адміністративного суду. Відповідно до ст.9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність. Згідно зі ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Стаття 254 КУпАП визначає, що про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності. Протокол про адміністративне правопорушення, у разі його оформлення, складається не пізніше двадцяти чотирьох годин з моменту виявлення особи, яка вчинила правопорушення, у двох примірниках, один із яких під розписку вручається особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Згідно зі статтею 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності. Відповідно до ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про адміністративні правопорушення, зокрема, про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію (у т.ч. передбачені ст.ст. 210, 210-1 КУпАП). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки. Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами по справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема: протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Частина 2 ст. 251 КУпАП наголошує, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу. Згідно ст. ст. 251, 252 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані на основі яких встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення в діяннях винної особи. Докази оцінюються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Разом з тим ст.278 КУпАП, регламентує, що орган який розглядає справу про адміністративне правопорушення, вирішує також питання, чи правильно складено протокол про адміністративне правопорушення і виходячи з цього, не вправі вийти за межі протоколу. Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Згідно із ч. 2 ст. 283 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення. Постанова про притягнення особи до адміністративної відповідальності є офіційним документом - рішенням суб`єкта владних повноважень за результатами розгляду справи про адміністративне правопорушення, в якому, зокрема, має бути чітко зазначено опис обставин, установлених при розгляді справи і посилання на норму закону, яка передбачає відповідальність за це адміністративне правопорушення. Дотримання цих вимог має виключне значення для встановлення об`єктивної істини при оскарженні такої постанови в судовому порядку. Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 12.05.2020 у справі № 513/899/16-а. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» усталена судова практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) є частиною національного законодавства та обов`язкова для застосування судами як джерело права. Стандарти, встановлені Конвенцією для кримінального провадження, поширено ЄСПЛ і на провадження у справах про адміністративні правопорушення, оскільки «кримінальним обвинуваченням» у розумінні Конвенції слід розглядати й протокол про адміністративне правопорушення (справа «Лучанінова проти України» від 09 червня 2011 року). Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень, зокрема, критерій мети та тяжкості наслідків (у випадку, якщо у санкції наявний саме елемент покарання, а передбачені санкції є достатньо суворими, скоєне правопорушення розглядається за природою кримінального злочину). Як зазначено у рішенні ЄСПЛ у справі «Малофєєва проти Росії» від 30 травня 2013 р., у випадку, коли викладена в протоколі фабула адміністративного правопорушення не відображає всіх істотних ознак складу правопорушення, суд не має права самостійно редагувати її, а так само не може відшукувати докази на користь обвинувачення, оскільки це становитиме порушення права на захист (особа не може належним чином підготуватися до захисту) та принципу рівності сторін процесу (оскільки особа має захищатися від обвинувачення, яке підтримується не стороною обвинувачення, а фактично судом). Відповідно до ч. 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі. Статтею 72 КАС України передбачено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Згідно ч.1 ст.90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення.
Згідно з п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Вирішуючи питання про відшкодування судових витрат, суд виходить з наступного.
Згідно з частиною першою статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відповідно до частини першої статті 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Оскільки позивач при зверненні до суду з даним адміністративним позовом сплатив судовий збір в розмірі 532,48 грн., а відповідач є суб`єктом владних повноважень, то судовий збір в зазначеному розмірі слід стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. 241, 242, 246, 286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 представником якого є адвокат Китаєва О.А. до ІНФОРМАЦІЯ_1 , третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення - задовольнити.
Скасувати постанову від 16 лютого 2026 року №620 у справі про адміністративне правопорушення, винесену начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_2 про накладення на ОСОБА_1 на підставі частини 3 статті 210 -1 Кодексу України про адміністративні правопорушення адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 17000 (сімнадцять тисяч) грн.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_2 , код ЄДРПОУ НОМЕР_4 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ), судовий збір у розмірі 532 гривні 48 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення та складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 30.06.2026 року.

Суддя      П.А. Кравченко