В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/1021/25
Провадження №1-кп/338/38/26
20 липня 2026 року селище Богородчани
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області у складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , обвинуваченого ОСОБА_4 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Богородчани об`єднані матеріали кримінальних проваджень: № 12025096120000056, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 17 червня 2025 року, та № 12025091120000093, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 12 липня 2025 року, за обвинуваченням ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, уродженця с. Булавинівка Новопсковського району Луганської області, жителя м. Івано-Франківська, зареєстрованого та проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , з середньою освітою, офіційно не працевлаштованого, неодруженого, раніше судимого:
27 лютого 2025 року вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн;
28 березня 2025 року вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області за ч. 1 ст. 309 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн;
ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 червня 2025 року за вказаними вироками призначено остаточне покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн;
11 лютого 2026 року вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області за ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 185 КК України, із застосуванням ч. 1 ст. 69, ч. 1 ст. 70, ч. 1 ст. 71, ч. 3 ст. 72 КК України, до остаточного покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки та штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, які визначено виконувати самостійно; вирок набрав законної сили 04 травня 2026 року,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309, ч. 4 ст. 185 КК України,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_4 , будучи раніше засудженим вироками Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 27 лютого 2025 року та 28 березня 2025 року за ч. 1 ст. 309 КК України, протягом року після засудження за цією статтею незаконно придбав та зберігав без мети збуту психотропну речовину.
Так, 13 червня 2025 року ОСОБА_4 , перебуваючи у м. Івано-Франківську, за невстановлених досудовим розслідуванням обставин незаконно придбав у невстановленої особи полімерний пакет, у якому містилася особливо небезпечна психотропна речовина, обіг якої заборонено,- PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он).
ОСОБА_4 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний і суспільно небезпечний характер своїх дій, вирішив залишити пакет із психотропною речовиною для особистого немедичного вживання без мети збуту, помістив його до кишені штанів та незаконно зберігав при собі.
16 червня 2025 року, близько 16 години, ОСОБА_4 , перебуваючи неподалік автозаправної станції «WOG» у селищі Богородчани Івано-Франківського району Івано-Франківської області, був зупинений працівниками поліції для перевірки документів.
Під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_4 повідомив про наявність у нього забороненої до обігу психотропної речовини, яку надалі було вилучено працівниками слідчо-оперативної групи відділення поліції № 2 Івано-Франківського районного управління поліції ГУНП в Івано-Франківській області.
Згідно з висновком експерта вилучена речовина містить особливо небезпечну психотропну речовину, обіг якої заборонено, - PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он), загальною кількістю 0,729 грама.
Таким чином, ОСОБА_4 , будучи протягом року засудженим за ст. 309 КК України, незаконно придбав та зберігав без мети збуту психотропну речовину, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України.
Крім того, ОСОБА_4 вчинив таємне викрадення чужого майна в умовах воєнного стану.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» на території України введено воєнний стан, який неодноразово продовжувався та діяв на час учинення ОСОБА_4 кримінального правопорушення.
10 липня 2025 року, близько 15 години 35 хвилин, ОСОБА_4 перебував в одному із залів кафе-бару «Beerland», розташованого на вул. Шевченка, 63 у селищі Богородчани Івано-Франківського району Івано-Франківської області.
Перебуваючи у приміщенні кафе-бару, ОСОБА_4 побачив на одному зі столиків мобільний телефон, залишений потерпілим ОСОБА_5 , після чого у нього виник умисел на таємне викрадення чужого майна.
Реалізуючи свій кримінально протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна, ОСОБА_4 , діючи умисно, з корисливих мотивів, з метою особистого незаконного збагачення, в умовах воєнного стану, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, переконавшись, що за його діями ніхто не спостерігає, таємно викрав зі столика мобільний телефон торгової марки «Apple» моделі «iPhone XS», об`ємом пам`яті 256 Gb, кольору Gold, вартістю 9 069 грн, який знаходився у прозорому чохлі вартістю 50 грн та в якому була встановлена сім-картка оператора мобільного зв`язку «Lifecell» вартістю 200 грн.
Після заволодіння майном ОСОБА_4 залишив приміщення кафе-бару та розпорядився викраденим на власний розсуд, заподіявши потерпілому ОСОБА_5 майнову шкоду на загальну суму 9 319 грн.
У ході досудового розслідування заподіяну потерпілому майнову шкоду відшкодовано у повному обсязі шляхом повернення викраденого майна.
Таким чином, ОСОБА_4 таємно викрав чуже майно в умовах воєнного стану, тобто вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України.
Суд ураховує, що в обвинувальному акті у кримінальному провадженні № 12025091120000093 датою вчинення крадіжки зазначено 10 липня 2024 року.
Прокурор у судовому засіданні пояснив, що зазначення 2024 року є технічною опискою, правильною датою вчинення кримінального правопорушення є 10 липня 2025 року, що узгоджується з датою внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань та іншими матеріалами кримінального провадження.
Обвинувачений ОСОБА_4 підтвердив, що кримінальне правопорушення вчинене ним саме 10 липня 2025 року, та проти такого уточнення не заперечував.
У судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_4 свою вину у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309 та ч. 4 ст. 185 КК України, визнав повністю за обставин, викладених в обвинувальних актах, які підтвердив у суді, погодившись із правовою кваліфікацією вчинених ним діянь. ОСОБА_4 пояснив, що у червні 2025 року придбав для особистого вживання психотропну речовину PVP, яку зберігав при собі без мети збуту. Після того як його зупинили працівники поліції, він сам повідомив їм про наявність у нього забороненої речовини та добровільно її видав. Також підтвердив, що 10 липня 2025 року, перебуваючи у кафе-барі «Beerland» у селищі Богородчани, побачив залишений на столі мобільний телефон та вирішив його викрасти. Скориставшись тим, що за його діями ніхто не спостерігав, забрав телефон і залишив приміщення кафе-бару. Обставин учинення кримінальних правопорушень, виду та кількості вилученої психотропної речовини, належності та вартості викраденого майна ОСОБА_4 не оспорював. У вчиненому щиро розкаявся, зазначив, що усвідомлює протиправність своїх дій, та просив суворо його не карати.
Суд переконався, що показання обвинуваченого є послідовними, логічними та відповідають фактичним обставинам, викладеним в обвинувальних актах, а тому не викликають сумнівів щодо правильності розуміння обвинуваченим змісту обставин учинених ним діянь, добровільності та істинності його позиції.
Учасники судового провадження фактичних обставин кримінального провадження не оспорювали.
Судом установлено, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст фактичних обставин кримінального провадження, а тому у суду немає сумнівів у добровільності їхньої позиції.
Суд роз`яснив учасникам судового провадження, що в такому разі вони будуть позбавлені права оскаржувати в апеляційному порядку обставини, дослідження яких суд визнає недоцільним.
З огляду на викладене відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України, за згодою учасників судового провадження, суд визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, та обмежив обсяг дослідження доказів допитом обвинуваченого, дослідженням документів щодо його особи, попередніх судимостей, процесуальних витрат та речових доказів.
Суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень знайшла своє підтвердження.
Дії ОСОБА_4 суд кваліфікує за ч. 2 ст. 309 КК України, як незаконне придбання та зберігання без мети збуту психотропної речовини, вчинене протягом року після засудження за ст. 309 КК України; за ч. 4 ст. 185 КК України, як таємне викрадення чужого майна, тобто крадіжку, вчинену в умовах воєнного стану.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжким злочином, а кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, - тяжким злочином.
Призначаючи ОСОБА_4 вид та міру покарання, суд виходить із визначеної ст. 50 КК України мети покарання, яка полягає не лише у карі, а й у виправленні засудженого та запобіганні вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Суд також ураховує передбачені ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання, ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, конкретні обставини їх учинення, характер і розмір заподіяних наслідків, дані про особу обвинуваченого, обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
ОСОБА_4 є особою молодого віку, неодружений, офіційно не працевлаштований, постійного самостійного доходу не має, на обліку в лікаря-психіатра та лікаря-нарколога не перебуває, раніше неодноразово судимий, у тому числі за умисні кримінальні правопорушення у сфері незаконного обігу психотропних речовин та проти власності.
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, суд визнає щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, яке виразилося у добровільному повідомленні працівникам поліції про наявність у нього психотропної речовини та її видачі.
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, суд визнає щире каяття та добровільне усунення заподіяної шкоди шляхом повернення потерпілому викраденого майна.
На підставі ч. 2 ст. 66 КК України суд також визнає обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого, його молодий вік.
Обставин, які обтяжують покарання ОСОБА_4 за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 309 КК України, суд не встановив.
Обставиною, що відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України обтяжує покарання ОСОБА_4 за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 185 КК України, суд визнає рецидив кримінальних правопорушень.
Визначаючи покарання за ч. 2 ст. 309 КК України, суд ураховує, що ОСОБА_4 раніше двічі засуджувався за кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 309 КК України, до покарання у виді штрафу, проте належних висновків для себе не зробив та протягом року після засудження знову вчинив умисний злочин у сфері незаконного обігу психотропних речовин.
ОСОБА_4 офіційно не працевлаштований, постійного доходу не має, а раніше призначене покарання у виді штрафу не забезпечило досягнення мети покарання та не запобігло вчиненню ним нового кримінального правопорушення.
За таких обставин суд дійшов висновку, що призначення ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 309 КК України покарання у виді штрафу не буде необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Тому ОСОБА_4 за ч. 2 ст. 309 КК України слід призначити покарання у виді позбавлення волі в межах санкції зазначеної норми.
Вирішуючи питання про покарання за ч. 4 ст. 185 КК України, суд ураховує, що санкція цієї норми передбачає покарання у виді позбавлення волі на строк від п`яти до восьми років.
Водночас суд ураховує повне визнання обвинуваченим своєї вини, щире каяття, добровільне усунення заподіяної потерпілому шкоди шляхом повернення викраденого майна, відносно невелику вартість викраденого майна - 9 319 грн, молодий вік ОСОБА_4 , а також те, що цивільний позов потерпілим не заявлено.
Наведені обставини, які пом`якшують покарання, у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
З огляду на викладене, виходячи із засад справедливості, співмірності та індивідуалізації покарання, суд вважає за можливе застосувати до ОСОБА_4 положення ч. 1 ст. 69 КК України та призначити йому за ч. 4 ст. 185 КК України основне покарання у виді позбавлення волі нижче від найнижчої межі, встановленої санкцією зазначеної норми.
Підстав для звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням суд не вбачає, оскільки обвинувачений раніше неодноразово судимий, після застосування до нього більш м`яких видів покарання продовжив учиняти умисні кримінальні правопорушення, у тому числі тяжкий корисливий злочин, що свідчить про неможливість його виправлення без ізоляції від суспільства.
Ураховуючи наведене, суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 слід призначити за ч. 2 ст. 309 КК України - покарання у виді позбавлення волі на строк 1 рік; за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України - покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки.
Зважаючи на те, що ОСОБА_4 вчинив два різні кримінальні правопорушення, які посягають на різні об`єкти кримінально-правової охорони, одне з яких є тяжким злочином, з урахуванням його попередніх судимостей та необхідності призначення покарання, достатнього для його виправлення, суд вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 70 КК України визначити покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання призначених покарань у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Судом установлено, що вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2026 року ОСОБА_4 визнано винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309 та ч. 4 ст. 185 КК України, та остаточно призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки та штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, які відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України визначено виконувати самостійно. Зазначений вирок набрав законної сили 04 травня 2026 року.
Кримінальні правопорушення, за які ОСОБА_4 засуджується цим вироком, учинені ним у червні та 10 липня 2025 року, тобто до постановлення вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2026 року.
Тому остаточне покарання ОСОБА_4 належить призначити відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України за правилами, передбаченими частинами першою - третьою цієї статті.
Ураховуючи співвідношення покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки, призначеного цим вироком, та покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки, призначеного попереднім вироком, суд вважає за необхідне застосувати принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
Основне покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 грн, визначене вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2026 року, відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України складанню з покаранням у виді позбавлення волі не підлягає та має виконуватися самостійно.
Станом на день ухвалення цього вироку ОСОБА_4 не був затриманий та покарання у виді позбавлення волі за вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2026 року фактично не відбував.
Отже, покарання, фактично відбуте ОСОБА_4 за попереднім вироком, яке підлягало б зарахуванню відповідно до ч. 4 ст. 70 КК України, відсутнє.
Строк відбування остаточно призначеного покарання належить обчислювати з моменту фактичного затримання ОСОБА_4 для виконання покарання у виді позбавлення волі.
Запобіжний захід щодо ОСОБА_4 у цьому кримінальному провадженні не застосовувався.
З урахуванням самостійної явки обвинуваченого до суду, відсутності відповідного клопотання сторони обвинувачення та необхідності виконання вироку Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2026 року в установленому законом порядку суд не вбачає підстав для обрання ОСОБА_4 запобіжного заходу до набрання цим вироком законної сили.
Цивільний позов у кримінальних провадженнях не заявлявся.
Процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, становлять: 1 337 грн 10 коп. - за проведення судової експертизи наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів висновок № СЕ-19/109/25/9235-НЗПРАП від 19 червня 2025 року; 2 228 грн - за проведення судової товарознавчої експертизи висновок № СЕ-19/109-25/10545-ТВ від 22 липня 2025 року, а всього - 3 565 грн 10 коп.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК України зазначені процесуальні витрати слід стягнути з обвинуваченого на користь держави.
Питання про долю речових доказів належить вирішити відповідно до ст. 100 КПК України.
На підставі викладеного та керуючись статтями 50, 65-67, 69, 70, 72 КК України, статтями 100, 124, 349, 368, 370, 373, 374, 376, 394, 395 КПК України, суд

у х в а л и в:

ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 309 та ч. 4 ст. 185 КК України, та призначити йому покарання: за ч. 2 ст. 309 КК України - у виді позбавлення волі на строк 1 (один) рік; за ч. 4 ст. 185 КК України із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України - у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання призначених покарань визначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, з урахуванням покарання, призначеного вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2026 року, шляхом поглинення менш суворого покарання у виді позбавлення волі на строк 2 (два) роки, призначеного попереднім вироком, більш суворим покаранням, призначеним цим вироком, остаточно призначити ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки.
Покарання у виді штрафу в розмірі 1 000 (однієї тисячі) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень, визначене вироком Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2026 року, відповідно до ч. 3 ст. 72 КК України виконувати самостійно.
Строк відбування остаточно призначеного ОСОБА_4 покарання обчислювати з моменту його фактичного затримання для виконання покарання у виді позбавлення волі.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, у загальному розмірі 3 565 (три тисячі п`ятсот шістдесят п`ять) гривень 10 копійок.
Речові докази у кримінальному провадженні після набрання вироком законної сили:
особливо небезпечну психотропну речовину PVP (1-феніл-2-піролідин-1-іл-пентан-1-он) та її залишки після проведення експертного дослідження, які зберігаються в установленому порядку в камері зберігання речових доказів, квитанція №52 від 25 червня 2025 року - знищити;
наданий ФОП ОСОБА_6 цифровий носій інформації – оптичний диск із відеозаписами із камер внутрішнього відеоспостереження, розміщених у приміщені кафе-бару « ІНФОРМАЦІЯ_2 », розташованого на АДРЕСА_2 – зберігати у матеріалах судової справи;
DVD- диск із відеозаписом огляду місця поді від 16 червня 2025 року - зберігати у матеріалах судової справи;
мобільний телефон торгової марки «Apple» моделі «iPhone XS», об`ємом пам`яті 256 Gb, кольору Gold, прозорий чохол та сім-картку оператора мобільного зв`язку «Lifecell», передані потерпілому ОСОБА_5 на відповідальне зберігання, - залишити потерпілому як власнику.
Вирок, якщо інше не передбачено КПК України, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.
Вирок не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду та дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до ч. 3 ст. 349 КПК України.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Івано-Франківського апеляційного суду через Богородчанський районний суд Івано-Франківської області протягом 30 днів із дня його проголошення.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору. Учаснику судового провадження, який не був присутній у судовому засіданні, копію судового рішення надіслати не пізніше наступного дня після його ухвалення.

Суддя