| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 580/12597/25 Головуючий у 1 інстанції: Кульчицький С.О.
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2026 року м. Київ
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
Судді-доповідача Вівдиченко Т.Р.
Суддів Безименної Н.В.
Ключковича В.Ю.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач – ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області, в якому просила:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2022, 2023 та 2024 роки, починаючи з 25.08.2025;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003 із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2022, 2023 та 2024 роки, починаючи з 25.08.2025.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо розгляду заяви ОСОБА_1 від 22.09.2025 щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-IV від 09.07.2003 із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2022, 2023 та 2024 роки, починаючи з 25.08.2025. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.09.2025 щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії відповідно до статті 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» 1058-IV від 09.07.2003 із застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2022, 2023 та 2024 роки, починаючи з 25.08.2025. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду, позивач - ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Зокрема, апелянт вказує, що суд першої інстанції неповно з`ясував фактичні обставини справи, не дослідив та не надав належної правової оцінки наявним у матеріалах справи доказам, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про передчасність заявлених позовних вимог. Апелянт зазначає, що результат розгляду звернення позивача відповідач оформив листом від 24 вересня 2025 року, в якому чітко висловив позицію про відсутність правових підстав для застосування показника середньої заробітної плати за 2022-2024 роки, а тому, фактично реалізував свої повноваження щодо розгляду порушеного питання по суті. У зв`язку з цим, на думку апелянта, обраний судом першої інстанції спосіб захисту шляхом зобов`язання відповідача повторно розглянути звернення не є ефективним, оскільки, не гарантує поновлення порушеного права та допускає можливість повторної відмови. Крім того, апелянт наголошує, що пенсія за вислугу років була призначена ОСОБА_1 відповідно до Закону №1788-XII, тоді як за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV вона звернулася вперше, а тому, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення з одного виду пенсії на інший у розумінні частини третьої статті 45 Закону №1058-IV. З огляду на це, апелянт вважає, що пенсія ОСОБА_1 має бути обчислена із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за 2022, 2023 та 2024 роки, що передували року звернення за призначенням пенсії за віком.
У межах встановленого судом строку відзиву на апеляційну скаргу не надійшло. 
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Частиною 2 статті 311 КАС України визначено, що якщо під час письмового провадження за наявними у справі матеріалами суд апеляційної інстанції дійде висновку про те, що справу необхідно розглядати у судовому засіданні, то він призначає її до апеляційного розгляду в судовому засіданні.
Колегія суддів, враховуючи обставини даної справи, а також те, що апеляційна скарга подана на рішення, перегляд якого можливий за наявними у справі матеріалами на підставі наявних у ній доказів, визнала можливим розглянути справу в порядку письмового провадження.
Згідно ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 2 КАС України, завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Черкаській області та з 21 квітня 2006 року отримувала пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» як працівнику охорони здоров`я.
Після досягнення пенсійного віку ОСОБА_1 з 25 серпня 2025 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При обчисленні розміру пенсії за віком Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області застосовано показник середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески, за 2014-2016 роки, проіндексований до розміру 7994,47 грн.
22 вересня 2025 року представник ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області з адвокатським запитом щодо пенсійного забезпечення ОСОБА_1 та застосування при обчисленні її пенсії за віком показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2022, 2023 та 2024 роки.
За результатами розгляду вказаного звернення Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області листом від 24 вересня 2025 року №2300-0304/8/75082 повідомило про відсутність правових підстав для застосування зазначеного показника.
У вказаному листі Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області зазначило, що при переведенні з одного виду пенсії на інший враховується заробітна плата із застосуванням показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення або попереднього перерахунку попереднього виду пенсії, тоді як застосування при перерахунку пенсії показника середньої заробітної плати в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, чинним законодавством не передбачено.
Не погоджуючись із такими діями відповідача, позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел визначаються Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-ІV від 09.07.2003 (далі - Закон України №1058-ІV), пенсією є щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом.
Положеннями частини першої статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону за рахунок коштів Пенсійного фонду в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до статті 10 Закону № 1058-IV, особі, яка має одночасно право на різні види пенсії (за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника), призначається один із цих видів пенсії за її вибором.
За приписами частини другої статті 40 Закону № 1058-IV, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується Пенсійним фондом України за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки; Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Отже, на підставі аналізу наведених норм, колегія суддів дійшла висновку, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-ІV визначено порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший.
Відтак, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 21 квітня 2006 року отримувала пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» як працівнику охорони здоров`я.
Після досягнення пенсійного віку ОСОБА_1 з 25 серпня 2025 року призначено пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». При обчисленні розміру цієї пенсії Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області застосовано показник середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески, за 2014-2016 роки, проіндексований до розміру 7994,47 грн.
У подальшому, представник ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області з адвокатським запитом від 22 вересня 2025 року, за результатами розгляду якого листом відповідача від 24 вересня 2025 року №2300-0304/8/75082 повідомлено про відсутність правових підстав для застосування при обчисленні пенсії ОСОБА_1 показника середньої заробітної плати в Україні за 2022-2024 роки.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 від 22 вересня 2025 року не прийнято жодного з рішень, передбачених Законом України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», тоді як лист від 24 вересня 2025 року №2300-0304/8/75082 не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні КАС України та не може бути предметом судового розгляду.
З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов висновку, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області допущено протиправну бездіяльність, яка полягає у неприйнятті рішення за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 , у зв`язку з чим, належним способом захисту порушеного права визначив зобов`язання відповідача повторно розглянути таке звернення та прийняти рішення по суті, тоді як позовні вимоги в частині безпосереднього зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії визнав передчасними.
Колегія суддів не погоджується з наведеними висновками суду першої інстанції, оскільки, вони ґрунтуються на неправильному визначенні характеру спірних правовідносин та фактично зводять спір виключно до питання дотримання Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області порядку розгляду звернення від 22 вересня 2025 року.
З матеріалів справи вбачається, що спірні правовідносини виникли, у зв`язку з обчисленням Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області пенсії за віком ОСОБА_1 , призначеної з 25 серпня 2025 року відповідно до Закону №1058-IV, із застосуванням показника середньої заробітної плати, з якої сплачено страхові внески, за 2014-2016 роки.
При цьому, у листі від 24 вересня 2025 року №2300-0304/8/75082 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області по суті виклало правову позицію щодо правомірності застосування зазначеного показника та прямо вказало на відсутність підстав для застосування показника середньої заробітної плати за 2022-2024 роки.
За таких обставин, саме правомірність застосування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області при обчисленні пенсії ОСОБА_1 показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки підлягала перевірці судом по суті, тоді як висновок суду першої інстанції про передчасність позовних вимог та необхідність повторного розгляду звернення не забезпечує вирішення спірного питання щодо правильності визначення розміру пенсії позивача.
Вирішуючи питання щодо правомірності застосування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області при обчисленні пенсії ОСОБА_1 показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки, колегія суддів враховує, що до 25 серпня 2025 року позивач отримувала пенсію за вислугу років, призначену відповідно до Закону України від 05 листопада 1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення», тоді як з 25 серпня 2025 року їй призначено пенсію за віком відповідно до Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV врегульовано порядок переведення з одного виду пенсії на інший та передбачено можливість застосування під час такого переведення показника середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення або попереднього перерахунку попереднього виду пенсії. 
Водночас, частиною другою статті 40 Закону №1058-IV встановлено, що при обчисленні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Таким чином, оскільки пенсія за вислугу років ОСОБА_1 була призначена відповідно до Закону №1788-XII, який встановлює інші правові підстави та порядок пенсійного забезпечення, а за призначенням пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV позивач звернулася вперше, у спірних правовідносинах відсутні підстави для застосування до неї положень частини третьої статті 45 Закону №1058-IV щодо збереження показника середньої заробітної плати, який застосовувався при призначенні попереднього виду пенсії.
Враховуючи вищезазначене, при призначенні ОСОБА_1 з 25 серпня 2025 року пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV підлягав застосуванню передбачений частиною другою статті 40 цього Закону показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, тобто за 2022, 2023 та 2024 роки.
Аналогічний підхід до застосування положень статей 40 та 45 Закону №1058-IV викладено Верховним Судом у постанові від 13 травня 2026 року у справі №560/9942/25, предметом розгляду якої було право особи, якій раніше призначено пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788-XII, на обчислення пенсії за віком за Законом №1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії
Верховний Суд вищевказаній постанові зазначив, що частиною третьою статті 45 Закону №1058-IV установлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший, тоді як у випадку призначення особі пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV після отримання пенсії за вислугу років за Законом №1788-XII має місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а тому, має враховуватися показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.
При цьому, Верховний Суд дійшов висновку, що перехід особи з пенсії за вислугу років, призначеної за Законом №1788-XII, на пенсію за віком за Законом №1058-IV є саме первинним призначенням пенсії за віком у розумінні Закону №1058-IV, а не переведенням з одного виду пенсії на інший у розумінні частини третьої статті 45 цього Закону. Відповідно, при обчисленні розміру такої пенсії застосуванню підлягають положення частини другої статті 40 Закону №1058-IV, які передбачають використання показника середньої заробітної плати в Україні за три роки, що передують року звернення.
Крім того, Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 12 травня 2026 року у справі №460/25663/23 наголосила, що правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 45 Закону №1058-IV не залежить від того, на підставі якого саме закону було призначено первинну пенсію, а визначальним є те, що попередня пенсія була призначена не за Законом №1058-IV.
З огляду на викладені правові висновки Верховного Суду, оскільки ОСОБА_1 до 25 серпня 2025 року отримувала пенсію за вислугу років відповідно до Закону №1788-XII, а з указаної дати їй призначено пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV, колегія суддів дійшла висновку, що при обчисленні такої пенсії підлягав застосуванню показник середньої заробітної плати в Україні за 2022, 2023 та 2024 роки, тоді як застосування Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області показника за 2014-2016 роки не відповідає положенням частини другої статті 40 Закону №1058-IV.
Щодо посилань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області на те, що Порядком №22-1 не передбачено подання адвокатом заяви про перерахунок пенсії, колегія суддів зазначає, що наведені обставини не мають визначального значення для вирішення цього спору по суті.
Так, ще до звернення представника позивача 22 вересня 2025 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області з 25 серпня 2025 року призначено ОСОБА_1 пенсію за віком відповідно до Закону №1058-IV та при визначенні її розміру застосовано показник середньої заробітної плати за 2014-2016 роки.
При цьому, у листі від 24 вересня 2025 року №2300-0304/8/75082 Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області підтвердило свою правову позицію щодо відсутності підстав для застосування при обчисленні пенсії ОСОБА_1 показника середньої заробітної плати за 2022-2024 роки та обґрунтувало правомірність застосування показника, який враховувався при призначенні попереднього виду пенсії.
За таких обставин, посилання відповідача на порядок подання заяви про перерахунок пенсії не спростовує встановленого факту застосування ним при обчисленні пенсії ОСОБА_1 показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки та не впливає на необхідність оцінки правомірності таких дій відповідно до положень статей 40 та 45 Закону №1058-IV.
З приводу належного способу захисту порушеного права ОСОБА_1 колегія суддів зазначає, що встановлені у справі обставини не потребують повторного вирішення Головним управлінням Пенсійного фонду України в Черкаській області питання щодо правових підстав застосування відповідного показника середньої заробітної плати, оскільки, відповідач уже визначив розмір пенсії позивача із застосуванням показника за 2014-2016 роки та у листі від 24 вересня 2025 року підтвердив правомірність такого підходу.
Водночас, як установлено вище, при призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону №1058-IV підлягав застосуванню показник середньої заробітної плати за 2022, 2023 та 2024 роки. 
Беручи до уваги викладене, повторний розгляд звернення позивача не забезпечує поновлення порушеного права, оскільки спірне питання щодо показника середньої заробітної плати може бути вирішене судом на підставі встановлених обставин та відповідного правового регулювання.
Аналогічний спосіб захисту застосовано Верховним Судом у постанові від 12 травня 2026 року у справі №460/25663/23, у якій суд, установивши неправомірність застосування показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки, визнав відповідні дії органу Пенсійного фонду України протиправними та зобов`язав здійснити перерахунок і виплату пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати за три календарні роки, що передували року звернення.
Враховуючи вищевказане, належним та ефективним способом захисту порушеного права ОСОБА_1 є визнання протиправними дій Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо обчислення її пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2014-2016 роки та зобов`язання відповідача здійснити з 25 серпня 2025 року перерахунок та виплату пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати за 2022, 2023 та 2024 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.
Відповідно до частини 2 статті 6 КАС України, суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Колегія суддів приймає до уваги Висновок № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому зазначено, що при викладенні підстав для прийняття рішення суд повинен надати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Судова колегія, також, враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Крім того, у рішеннях ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що «…хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід…».
Аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 , а тому рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення адміністративного позову повністю.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (ч. 2 ст. 77 КАС України).
При цьому, доводи викладені в апеляційній скарзі спростовують висновки суду першої інстанції та знайшли своє належне підтвердження в суді апеляційної інстанції.
У відповідності до ч. 3 ст. 242 КАС України, обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим обставинам по справі, допущені судом першої інстанції порушення норм матеріального права призвели до неправильного вирішення справи, а тому, оскаржуване рішення підлягає скасуванню з прийняттям нового рішення.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 19 січня 2026 року скасувати та прийняти нове рішення.
Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області щодо відмови ОСОБА_1 здійснити перерахунок та виплату пенсії відповідно до статті 40 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2022, 2023 та 2024 роки, починаючи з 25 серпня 2025 року.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Черкаській області здійснити перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до статті 40 Закону України від 09 липня 2003 року №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за 2022, 2023 та 2024 роки, починаючи з 25 серпня 2025 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області (18000, м. Черкаси, вул. Смілянська, 23, код ЄДРПОУ 21366538) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги у загальному розмірі 2422 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн 40 коп.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду в порядку і строки, визначені статтями 328-329 КАС України.

Суддя-доповідач Вівдиченко Т.Р. 
Судді Безименна Н.В.

Ключкович В.Ю.