Справа № 175/4719/23
Провадження № 2/175/1891/26
РІШЕННЯ 
Іменем України
"15" липня 2026 р. с-ще Слобожанське

Дніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі: 
головуючого - судді Білоусової О.М.,
за участю секретаря судового засідання – Яшиної М.В.,
відповідача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в с-щі Слобожанське в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
Представник ТОВ «Фінансова компанія «Ріальто» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на їх користь заборгованість за кредитним договором № 210117-33406-1 від 17.01.2021 року в розмірі 23 188, 00 грн., а також стягнути на їх користь сплачений судовий збір у розмірі 2 684, 00 грн та витрати на правничу допомогу у розмірі 9 000, 00 грн.
Представник відповідача – адвокат Мартем`янова Ю.М. подала до суду відзив на позовну заяву, в якому частково заперечувала проти позовних вимог, вказувала, що відсотки нараховані за ч. 2 ст. 625 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача. Просила відмовити у стягненні витрат на правничу допомогу або зменшити їх розмір, та стягнути з позивача витрати на правничу допомогу у розмірі 8 500, 00 грн.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надавав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу без участі сторони позивача.
Представник відповідача про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надавала до суду заяву, в якій просила суд розглянути справу без участі сторони відповідача.
Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. 
Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи. 
Встановлено, що 17.01.2021 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінанс Інновація» та ОСОБА_2 укладено договір № 210117-33406-1, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 4 000, 00 грн шляхом переказу на її платіжний засіб, строком на 30 днів, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,99 % від суми кредиту за кожен день користування (726,35% річних).
Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі, зокрема відповідачем договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором 551857.
Строк надання кредиту та строк дії цього договору становить 30 днів, але в будь якому випадку строк користування грошовими коштами не може становити менше 3 (трьох) календарних днів. Строк надання кредиту може бути продовжений в порядку та на умовах, визначених цим договором (пункт 1.3 договору).
У пункті 3.3 вказаного вище кредитного договору зазначено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування (річна процентна ставка становить 1277,50 %) кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору. Сторони домовились, що процентна ставка визначена в цьому пункті договору, нараховується відповідно до ст. 625 ЦК України.
На підтвердження виконання ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» зобов`язань по кредитному договору, а саме п. 1.6 договору щодо переказу суми кредиту на електронний платіжний засіб, що належить позичальникові, позивач надав копію чеку про проведення переказу №356881373 від 17.01.2021.
Згідно договору про відступлення права вимоги №01/07/2021-РМ, укладеного 01.07.2021 року між ТОВ «ФК «Фінанс Інновація» та ТОВ «ФК «Ріальто» вбачається, що ТОВ «ФК «Ріальто» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги до ОСОБА_2 за кредитним договором №210117-33406-1 від 17.01.2021, що підтверджується копією договору про відступлення права вимоги №01/07/2021-РМ від 01.07.2021 року, витягом з Акту приймання-передачі прав №1 від 01.07.2021 року до Договору відступлення прав вимоги, копіями платіжного дорученням №371 від 15.09.2021 року щодо сплати суми фінансування за договором про відступлення права вимоги.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за кредитним договором №210117-33406-1 від 17.01.2021, станом на 22.08.2023 позивачем нарахована заборгованість у сумі 23 188, 00 грн, а саме: 4 000, 00 грн. - заборгованість за кредитом, 2 388, 00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 1.2. кредитного договору за ставкою 1,99 % за кожен день користування кредитом за період з 17.01.2021 по 16.02.2021, 16800,00 грн. - заборгованість за нарахованими процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день прострочення за період з 17.02.2021 по 16.06.2021 (включно) відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог діючого законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно ч.2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Крім того, згідно пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно зі статтею 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
Частиною другою статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
За змістом наведених положень закону боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на її погашення первісному кредитору і таке виконання є належним.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-979цсі 5.
Разом з тим, згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Відповідна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №444/9519/12 (провадження №14-10 цс 18) від 28 березня 2018 року.
Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч. 2 ст. 625 ЦК України).
У пункті 3.3 кредитного договору №210117-33406-1 від 17.01.2021 зазначено, що у випадку порушення строків повернення кредиту, встановлених пунктом 1.3. договору (з урахуванням пролонгації строку дії договору), позичальник сплачує товариству плату за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожен день користування (річна процентна ставка становить 1277,50 %) кредитом понад строк, зазначений у пункті 1.3 цього договору. Сторони домовились, що процентна ставка визначена в цьому пункті договору, нараховується відповідно до ст. 625 ЦК України.
Відповідно до розрахунку заборгованості, позивачем, зокрема, нарахована заборгованість за процентами відповідно до п. 3.3. кредитного договору за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день прострочення за період з 17.02.2021 по 16.06.2021 (включно) відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України у розмірі 16 800, 00 грн.
У пункті 1.1 кредитного договору №210117-33406-1 від 17.01.2021, зокрема, зазначено, що кредит надається не на споживчі цілі.
Статтею першою Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що споживчий кредит - це грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
У кредитному договорі №210117-33406-1 від 17.01.2021 не вказано на які цілі наданий кредит, зокрема, на підприємницьку, незалежну професійну діяльність або виконання обов`язків найманого працівника. Отже, кредитний договір №210117-33406-1 від 17.01.2021 на суму 4000,00 грн є дрібним побутовим споживчим кредитом, що також визнається відповідачем (згідно змісту відзиву на позовну заяву), а тому на нього розповсюджуються положення Закону України «Про споживче кредитування».
За положеннями пункту 6 Розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції Закону №533-IX від 17.03.2020), у разі прострочення споживачем у період з 1 березня 2020 року до припинення зобов`язань за договором про споживчий кредит, укладеним до тридцятого дня включно з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", у тому числі того, строк дії якого продовжено після набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. У тому числі, але не виключно, споживач у разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язку сплати кредитодавцю неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. Забороняється збільшення процентної ставки за користування кредитом з інших причин, ніж передбачені частиною четвертою статті 1056-1 Цивільного кодексу України, у разі невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит у період, зазначений у цьому пункті. Дія положень цього пункту поширюється, у тому числі, на кредити, визначені частиною другою статті 3 цього Закону. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит, нараховані за період, зазначений у цьому пункті, за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) зобов`язань за таким договором, підлягають списанню кредитодавцем.
Таким чином, передбачені договором №210117-33406-1 від 17.01.2021 про споживчий кредит (пунктом п. 3.3) платежі за прострочення виконання зобов`язань за період з 17.02.2021 по 16.06.2021 (включно) за ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день прострочення стягненню з позивача не підлягають.
Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам, у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення ОСОБА_2 на користь ТОВ «ФК «Ріальто» плати за неправомірне користування кредитом за процентною ставкою 3,5% від суми несвоєчасно повернутого кредиту за кожний день прострочення (1277,50% річних), відповідно до п. 3.3. кредитного договору, за період з 17.02.2021 по 16.06.2021 (включно) відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України у розмірі 16 800, 00 грн.
Зважаючи на наведене, на основі повно та всебічно з`ясованих обставин, на які посилаються учасники справи, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, оцінивши їх належність, допустимість, а також достатність, взаємозв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а тому з відповідача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №210117-33406-1 від 17.01.2021 року у розмірі 6 388, 00 грн, яка складається з: 4 000, 00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 2 388, 00 грн. заборгованості за нарахованими процентами.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами (ч. 2 ст. 137 ЦПК).
При цьому суд зобов`язаний врахувати: 
-чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 
-чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 
-поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 
-дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч.3 ст. 141 ЦПК).
На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу представником позивача суду надані наступні документи: 
-копія договору про надання юридичних послуг № 02/06/2022 від 02.06.2022 року;
-копія акту приймання-передачі наданих послуг №64/1 до договору про надання юридичних послуг № 02/06/2022 від 02.06.2022 року;
-копія платіжної інструкції №382 від 12.04.2023 року.
Також матеріали справи містять копію свідоцтва Руденка К. В. про право на зайняття адвокатською діяльністю № 2412 від 23.10.2018.
На підтвердження понесення відповідачем витрат на правову допомогу представником відповідача суду надані наступні документи: 
-копія договору про надання правничої допомоги від 05.03.2026 року; 
- копія додаткової угоди від 12.03.2026 року до договору про надання правничої допомоги від 05.03.2026 року;
-копія акту приймання-передачі наданих послуг від 04.05.2026 року;
-копія платіжних інструкцій від 05.03.2026 на суму 4 000, 00 грн. та від 12.03.2026 на суму 4 500, 00 грн.
Відповідно до частини п`ятої статті 137 ЦПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
Згідно частини шостої статті 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Суд, керуючись принципами диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу з власної ініціативи.
Принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин 5, 6 ст. 137 ЦПК, за змістом яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.
Саме такі правові висновки викладені в постанові Касаційного цивільного суду Верховного Суду у постанові від 13 березня 2025 року по справі №275/150/22.
Вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правову допомогу при розгляді справи в суді, приймаючи до уваги обставини справи та її значення для позивача, умови укладеного договору про надання правової допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи, часом витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, враховуючи, що представником відповідача було заявлено клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача витрат, пов`язаних з правничою допомогою адвоката в розмірі 4 500, 00 грн.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги позивача були задоволенні частково, тобто задоволено стягнення заборгованості у сумі 6 388, 00 грн. замість 23 188, 00 грн., тож судові витрати слід покласти на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а отже з ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 739, 41 грн., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 239, 70 грн., а з позивача на користь відповідача, враховуючи, що позивачем не заявлено клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, підлягають стягненню судові витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 6 158, 36 грн.
Витрати по сплаті судового збору за перегляд заочного рішення не підлягають стягненню з позивача, оскільки це не передбачено ст. 141 ЦПК України та главою 11 ЦПК України.
Керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 202, 203, 207, 526, 546, 549, 551, 610, 612, 625, 626, 628, 638, 634, 1048, 1054, 1055 ЦК України; ст. ст. 7, 12, 13, 79-81, 89, 141, 247, 258, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», ЄДРПОУ: 43492595, суму заборгованості за кредитним договором №210117-33406-1 від 17.01.2021 року у розмірі 6 388, 00 грн, яка складається з: 4 000, 00 грн. заборгованість по тілу кредиту; 2 388, 00 грн. заборгованості за нарахованими процентами.
Стягнути з ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», ЄДРПОУ: 43492595, витрати на правову допомогу у розмірі 1 239, 70 грн. та судовий збір у розмірі 739, 41 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ріальто», ЄДРПОУ: 43492595, на користь ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 витрати на правову допомогу у розмірі 6 158, 36 грн.
У задоволені інших позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в 30-денний строк з дня проголошення судового рішення апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його оскарження - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя О. М. Білоусова