Справа № 444/5170/24 Головуючий у 1 інстанції: Олещук М. М. 
Провадження № 22-ц/811/1634/25 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 вересня 2026 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді: Ванівського О.М.,
суддів Савуляка Р.В., Цяцяка Р.П., 
секретаря: Якимчук Л.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ІНФОРМАЦІЯ_6 на рішення Жовківського районного суду Львівської області від 02 квітня 2025 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6, про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту перебування на утриманні,-

ВСТАНОВИВ:
В грудні 2025 року ОСОБА_1 через свого представника ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме, встановлення факту перебування на утриманні у її брата - ОСОБА_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
В обгрунтування заяви покликалась на те. що ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_3 . Брат заявниці, ОСОБА_3 , був призваний на військову службу за мобілізацією 08.04.2022 року ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Заявниця одержала сповіщення сім`ї № 6864 від 20.04.2024 року, згідно з яким, її брат, солдат військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час виконання бойових (спеціальних) завдань в районі населеного пункту Новомихайлівка Мар`їнської міської громади Покровського району Донецької області 17 квітня 2024 року, зник безвісти.
05 грудня 2024 року, ОСОБА_1 одержала Витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Окрім заявниці, з найближчих родичів, у зниклого безвісти ОСОБА_3 залишилося також дві рідні сестри, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 . Фактично, враховуючи відсутність дружини та власних дітей, сестри ОСОБА_3 , зокрема, заявниця, ОСОБА_1 , та ОСОБА_4 були найближчими рідними людьми для брата, а тому він постійно забезпечував їх матеріально.
Протягом останніх декількох років до моменту зникнення безвісти, заявниця ОСОБА_1 фактично перебувала на утриманні у свого рідного брата ОСОБА_3 .
Заявниця не працює з 11.04.2022 року, що станом на день подання заяви, становить майже два з половиною роки. Згідно з наказом про звільнення № 188 від 11.04.2022 року, ОСОБА_1 була звільнена з посади керуючого магазином за угодою сторін. З моменту звільнення, основним джерелом доходів для матеріального забезпечення проживання заявниці та її неповнолітнього сина були кошти, які надходили від її рідного брата - ОСОБА_3 .
Оскільки заявниця залишилася єдина без власної сім`ї, більшість коштів спрямовувалися саме на забезпечення проживання її та її сина - ОСОБА_6 . Переказування коштів для забезпечення її проживання було регулярним та системним. Кошти, які надходили від ОСОБА_3 на рахунок сестри ОСОБА_4 , регулярно передавалися заявниці.
Оскаржуваним рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 02 квітня 2025 року заяву ОСОБА_1 - задоволено.
Встановлено факт перебування ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_2 ), зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на утриманні у її брата - ОСОБА_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ), зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Рішення в апеляційному порядку оскаржило ІНФОРМАЦІЯ_6. 
Вважає, що при ухваленні рішення не були з?ясовані усі обставин, що мають значення для справи та неправильно застосовано норми матеріального права, а тому воно є незаконним та необґрунтованим. 
Покликається на те, що заявник та ОСОБА_4 стверджували, що з моменту звільнення з роботи, а саме 11.04.2022 та на протязі останніх трьох років, тобто служби брата в Збройних Силах України, основним джерелом доходів заявниці та її сина були доходи її зниклого безвісти брата. 
Звертає увагу на те, що перший грошовий переказ на банківську карту 
ОСОБА_1 від її зниклого безвісти брата - ОСОБА_3 ,
датований 10.11.2023. Поряд з цим перший грошовий переказ на особисту банківську карту ОСОБА_4 , всі кошти з яких, виходячи з тверджень 
ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , передавались на потреби ОСОБА_1 та її сина, датований 11.03.2023. Тобто, на протязі року, ОСОБА_3 будь-яких коштів на утримання ОСОБА_1 не передавав.
Що стосується перебування ОСОБА_1 на утриманні у ОСОБА_3 до призову останнього на військову службу, то з долучених до зави про встановлення факту доказів, а свідчень свідків в ході судового розгляду було з`ясовано, що до моменту служби в лавах Збройних Сил України, ОСОБА_3 не працював офіційно, їздив на заробітки. Таким чином помилкові є висновки щодо перебування ОСОБА_1 на утриманні ОСОБА_3 фактично і до моменту призову такого військову службу, оскільки неможливо встановити ні періодичності роботи останнього, ні суми надходжень ОСОБА_3 , а відтак неможливо співставити розмір доходів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 
Просить рішення скасувати, та прийняти нове рішення, яким у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення - відмовити.
Заслухавши суддю - доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.
В силу положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Згідно п. п. 1-5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Задовольняючи заяву про встановлення факту перебування на утриманні, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 належними доказами довела факт свого перебування на утриманні у брата ОСОБА_3 .
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду зважаючи на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є рідною сестрою ОСОБА_3 , що підтверджується Свідоцтвом про народження ОСОБА_1 , серії НОМЕР_4 від 30.05.1992 року та Свідоцтвом про народження ОСОБА_3 , серії НОМЕР_5 від 22.11.1994 року.
ОСОБА_3 був призваний на військову службу за мобілізацією 08.04.2022 року ІНФОРМАЦІЯ_2 та згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 №2 від 10.04.2022 року був зарахований до списків особового складу військової частини, призначений на посаду стрільця-санітара 1 відділення 1 взводу 2 стрілецької роти військової частини НОМЕР_1 , що підтверджується копією витягу з наказу № 2 від 10.04.2022 року.
ОСОБА_1 одержала сповіщення сім`ї № 6864 від 20.04.2024 року, згідно з яким, її брат, солдат військової частини НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , під час виконання бойових (спеціальних) завдань в районі населеного пункту Новомихайлівка Мар`їнської міської громади Покровського району Донецької області 17 квітня 2024 року, зник безвісти, що підтверджується копією сповіщення № 6864 від 20.04.2024 року.
За заявою ОСОБА_1 , за фактом зникнення безвісти за особливих обставин ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , було відкрите кримінальне провадження № 12024141400000206 від 22.04.2024 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 115 КК України, про що свідчить копія витягу з ЄРДР від 23.04.2024 року.
ОСОБА_1 на свій запит одержала Витяг з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією витягу з Єдиного реєстру осіб, зниклих безвісти за особливих обставин.
ОСОБА_1 перебувала у шлюбі із ОСОБА_7 , однак, рішенням Жовківського районного суду Львівської області від 16.09.2014 року шлюб між нею та ОСОБА_7 було розірвано, що підтверджується копією рішення Жовківського районного суду Львівської області від 16.09.2014 року. У шлюбі в сторін народився син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що стверджується копією свідоцтва про народження, серії НОМЕР_6 від 03.02.2009 року.
Згідно з довідкою № 859 від 02.12.2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на 17.04.2024 року був зареєстрований в АДРЕСА_1 .
Згідно з довідкою № 858 від 02.12.2024 року, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , станом на 17.04.2024 року був зареєстрований в АДРЕСА_1 разом із своєю сестрою ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та вели спільне господарство.
У довідці № 860 від 02.12.2024 року зазначено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та її син ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , були на утриманні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який вважається безвісти зниклим 17.04.2024 року (арк. спр. 55).
Згідно з наказом про звільнення № 188 від 11.04.2022 року, ОСОБА_1 була звільнена з посади керуючого магазином за угодою сторін, що стверджується копією наказу № 188 від 11.04.2022 року та копією трудової книжки (арк. спр. 13, 56).
З моменту мобілізації та початку військової служби ОСОБА_3 пересилав ОСОБА_1 грошові кошти, що підтверджується випискою АТ КБ «Приватбанк» (арк. спр. 14-25), а також своїй сестрі ОСОБА_4 (арк. спр. 26-32), яка також неодноразово переказувала кошти на рахунок ОСОБА_1 .
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно із частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (стаття 5 ЦПК України). 
Відповідно до статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (частина сьома статті 19 ЦПК України)
Частиною першою статті 293 ЦПК України передбачено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК встановлення фактів, що мають юридичне значення, здійснюється в порядку окремого провадження. Особливістю окремого провадження є те, що воно спрямоване на з`ясування необхідних фактів за відсутності правового спору.
Згідно із частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.
У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (частина друга статі 315 ЦПК України).
Юридичні факти можуть бути встановлені для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника, за умови, що вони не стосуються прав чи законних інтересів інших осіб.
Подібні висновки викладено у постановах Верховного Суду від 17 червня 2024 року у справі № 753/21178/21 та від 11 вересня 2024 року № 335/4669/23.
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту проживання однією сім`єю та перебування на утриманні брата до смерті останнього з метою реалізації свого права на отримання одноразової грошової допомоги у зв`язку із загибеллю останнього на підставі Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Статті 46 Конституції України передбачає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Положеннями частини першої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" визначено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
У статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" зазначено осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги, а саме: у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають батьки, один із подружжя, який не одружився вдруге, діти, які не досягли повноліття, утриманці загиблого (померлого). Утриманцями вважаються члени сім`ї, які мають право на пенсію у разі втрати годувальника відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" за загиблого (померлого) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста (особу, звільнену з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення).
Законом України № 3515-IX від 09 грудня 2023 року, зокрема, стаття 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" викладена у новій редакції.
При цьому, частиною першою статті 16-1 вказаного Закону (тут і далі - у редакції Закону України № 3515-IX від 09 грудня 2023 року) встановлено, що у випадках, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги мають особи, зазначені у пункті 4 цієї статті.
Відповідно до частини четвертої статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", до членів сімей загиблих (померлих) осіб, зазначених у підпунктах 1-3 пункту 2 статті 16 цього Закону, належать: діти, у тому числі усиновлені, зачаті за життя загиблої (померлої) особи та народжені після її смерті, а також діти, стосовно яких загиблу (померлу) особу за її життя було позбавлено батьківських прав; вдова (вдівець); батьки (усиновлювачі) загиблої (померлої) особи, якщо вони не були позбавлені стосовно неї батьківських прав або їхні батьківські права були поновлені на час її загибелі (смерті); внуки загиблої (померлої) особи, якщо на момент її загибелі (смерті) їх батьки загинули (померли); жінка (чоловік), з якою (з яким) загибла (померла) особа проживали однією сім`єю, але не перебували у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, за умови що цей факт встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили; утриманці загиблої (померлої) особи, визначені відповідно до Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб".
Згідно з пунктом 2 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" (у редакції, чинній на час смерті брата заявниці) сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-1-2 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога у розмірі 15 000 000 грн, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 16-1 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей", крім громадян російської федерації або республіки білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
В абзаці першому частини другої статті 3 Сімейного кодексу України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (частина четверта статі 3 СК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 644/6274/16-ц (провадження № 14-283цс18) вказано, що "згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 у справі про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї" членами сім`ї військовослужбовця є, зокрема, особи, які постійно з ним мешкають і ведуть спільне господарство. До таких осіб належать не тільки близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід і баба), але й інші родичі чи особи, які не перебувають з військовослужбовцем у безпосередніх родинних зв`язках (брати, сестри дружини (чоловіка); неповнорідні брати і сестри; вітчим, мачуха; опікуни, піклувальники, пасинки, падчерки й інші). Обов`язковими умовами для визнання їх членами сім`ї, крім спільного проживання, є: ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Отже, законодавство не передбачає вичерпного переліку членів сім`ї та визначає критерії, за наявності яких особи складають сім`ю. Такими критеріями є спільне проживання (за винятком можливості роздільного проживання подружжя з поважних причин і дитини з батьками), спільний побут і взаємні права й обов`язки".
Про необхідність встановлення вказаних обставин як обов`язкової умови для визнання осіб членами сім`ї зазначено у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц (провадження № 61-10270св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц (провадження № 61-44809св18) та від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц (провадження № 61-28377св18).
Відповідно до статті 31 Закону України "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" члени сім`ї померлого вважаються такими, що перебували на його утриманні, якщо вони були на його повному утриманні або одержували від нього допомогу, яка була для них постійним і основним джерелом засобів до існування. Члени сім`ї померлого, для яких його допомога була постійним і основним джерелом засобів до існування, але які самі одержували будь-яку пенсію, мають право перейти на нову пенсію.
Статтею 37 Закону України "Про пенсійне забезпечення" передбачено, що при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що за загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні.
Непрацездатними членами сім`ї вважаються:
а) діти, брати, сестри й онуки, які не досягли 18 років або старші цього віку, якщо вони стали інвалідами до досягнення 18 років, при цьому брати, сестри й онуки - за умови, якщо вони не мають працездатних батьків;
б) батьки та дружина (чоловік), якщо вони досягли пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", або є особами з інвалідністю.
в) один з батьків, або чоловік (дружина), або дід, бабуся, брат чи сестра, незалежно від віку і працездатності, якщо він (вона) зайнятий доглядом за дітьми, братами, сестрами чи онуками померлого годувальника, які не досягли 8 років, і не працює;
г) дід і бабуся - в разі відсутності осіб, які за законом зобов`язані їх утримувати.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).
Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Той факт, що загиблий надавав періодичну матеріальну допомогу позивачці шляхом переказу коштів не є достатнім доказом перебування її на утриманні, а є лише констатацією факту надання братом грошової допомоги.
Сам по собі факт пересилання коштів, періодичне проживання за однією адресою та факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших ознак не свідчить що між особами є усталені відносини притаманні сім`ї.
Довідка № 859 від 02.12.2024 року та № 858 від 02.12.2024 року на які покликається позивачка, як доказ спільного постійного проживання та перебування на утриманні, колегія суддів зауважує, що такі не є належними доказами, які містять інформацію про предмет доказування. 
Покази свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які були допитані в суді першої інстанції та на які покликався суд першої інстанції не підтверджують факт перебування на утриманні та спільного проживання протягом останніх 5 років чи наявності між ними взаємних прав та обов`язків із веденням із загиблим спільного господарства та наявності спільних витрат з утримання житла. 
Також, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що показаннями свідків за відсутності інших належних доказів не може бути встановлений факт перебування позивачки на утриманні її брата. 
При цьому, колегія суддів звертає увагу, що ОСОБА_3 відповідно до вимог чинного законодавства не мав обов`язку щодо утримування заявниці, оскільки остання була повнолітньою.
Враховуючи наведене, колегія суддів доходить висновку, що заявниця не надала належних і допустимих доказів на підтвердження факту надання їй зниклим безвісти братом ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матеріальної допомоги, яка була для неї постійним і основним джерелом засобів для існування, та постійного перебування на його утриманні, зокрема, доказів наявності між ними взаємних прав та обов`язків, ведення із зниклим безвісти братом спільного господарства, наявності спільних витрат, участі у витратах з утримання житла у цей період, його ремонту тощо.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч.ч.1ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи зазначене, колегія доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а оскаржуване скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні заяви.
Керуючись статтями 141, 268, 367, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,-
Керуючись ст.ст. 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381-384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд, -

у х в а л и в:
апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_6 - задовольнити.
Рішення Жовківського районного суду Львівської області від 02 квітня 2025 року скасувати та постановити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6, про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме встановлення факту перебування на утриманні брата - ОСОБА_3 - відмовити.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повний текст постанов складено 03.09.2026 року.

Головуючий: Ванівський О.М.

Судді       Савуляк Р.В.

Цяцяк Р.П.