1	Справа № 335/6588/26  2-а/335/141/2026 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2026 року      м. Запоріжжя 

Вознесенівський районний суд міста Запоріжжя у складі головуючого судді Крамаренко І.А., розглянувши, у порядку спрощеного письмового провадження, адміністративну справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення , -
ВСТАНОВИВ:
15.06.2026 (сформовано 11.06.2026) позивач ОСОБА_1 , в особі адвоката Піскарьова А.О., через систему «Електронний суд», звернувся до суду з позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення №64 від 26.01.2026, в якому зазначено наступне.
22.05.2026 використовуючи застосунок банку позивачу ОСОБА_1 стала відома інформація про те, що Лівобережним відділом державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на його грошові кошти, що містяться на його рахунках накладено арешт. З інформації розміщеної в Автоматизованій системі виконавчого провадження стало відомо, що відносно боржника ОСОБА_1 було відкрито виконавче провадження № 81013651. Разом з тим, постанову про відкриття виконавчого провадження № 81013651 ОСОБА_1 не отримував, у зв`язку з чим адвокат Піскарьов А.О. звернувся до Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України з адвокатським запитом про надання постанови про відкриття виконавчого провадження № 81013651. 08.06.2026 на електронну адресу ОСОБА_2 надійшла відповідь Лівобережного відділу державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України №41078/7 від 08.06.2026 до якої було долучено копію постанови про відкриття виконавчого провадження № 81013651. Ознайомившись з виконавчим провадженням №81013651 від 22.05.2026, ОСОБА_1 стало відомо, що 26.01.2026 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 було винесено постанову №64 по справі про адміністративне правопорушення, відповідно до якої ОСОБА_1 було скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП та накладено штраф у сумі 17 000, 00 грн. 
Фактичний опис правопорушення викладений у постанові є суперечливим та не дає можливості однозначно встановити, які саме дії або бездіяльність ставляться у вину ОСОБА_1 . Так, у постанові зазначено, що ОСОБА_1 «не пройшов військову лікарську комісію та не уточнив свої персональні дані», а також не надав до територіального центру комплектування та соціальної підтримки відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку. Однак уточнення персональних (облікових) даних та проходження військової лікарської комісії є різними за своїм змістом обов`язками, які регулюються різними нормами законодавства та передбачають різний порядок їх виконання. При цьому в постанові не конкретизовано, які саме персональні дані ОСОБА_1 не уточнив, коли виник відповідний обов`язок, яким чином було встановлено факт його невиконання. Таким чином, оскаржувана постанова не містить чіткого та конкретного опису складу адміністративного правопорушення, не дозволяє встановити, які саме вимоги законодавства були порушені ОСОБА_1 , та фактично об`єднує декілька різних обов`язків без належного правового обґрунтування кожного з них, що унеможливлює перевірку законності та обґрунтованості притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Відповідно до Реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення передбачені ст. 210-1 КУпАП не притягався. Як убачається з розширених відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів станом на 09.06.2026, будь-які персональні дані щодо наявності адміністративних правопорушень або притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності відсутні, що додатково підтверджує безпідставність висновків Відповідача. Відтак, Позивачем не було допущено жодного порушення правил військового обліку, що підтверджується відсутністю таких даних в Єдиному державному реєстрі призовників, військовозобов`язаних та резервістів, а відтак оскаржувана постанова є протиправною, оскільки її не внесено до відповідного реєстру.
Враховуючи, що ОСОБА_1 не порушував правила військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів та не вчиняв жодного правопорушення, вважає що постанова № 64 по справі про адміністративне правопорушення за частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 26.01.2026, винесена начальником ІНФОРМАЦІЯ_2 , є протиправною, незаконною та такою, що підлягає скасуванню.
За змістом відповіді на відзив відповідача, яка надійшла через систему «Електронний суд» від представника позивача 25.06.2026, окрім іншого, зазначено, що до 12.01.2026 ОСОБА_1 не направлявся у встановленому законом порядку на проходження військово-лікарської комісії згідно з рішеннями відповідних комісій з питань військового обліку, призову чи мобілізації, разом з тим Протокол було складено саме через не проходження останнім ВЛК. В матеріалах справи відсутні будь-які докази вручення йому направлення на медичний огляд, повідомлення про дату, час та місце його проходження, а також відсутні докази його відмови від проходження такого огляду або ухилення від нього. Також відсутні докази того, що ОСОБА_1 направлявся для проходження медичного огляду та лікування до закладів охорони здоров`я чи був призначений у мирний час на комплектування військових частин (установ). Протокол №64 від 12.01.2026 на який посилається відповідач, складений 12.01.2026 на підставі не проходження ОСОБА_1 медичного огляду, з метою визначення придатності до військової служби, протягом останнього року. За таких обставин твердження про те, що позивач не пройшов військово-лікарську комісію, є необґрунтованим, оскільки проходження ВЛК передбачає попереднє повідомлення особи про необхідність її проходження та видачу відповідного направлення. Сам по собі факт не проходження ВЛК не може свідчити про порушення законодавства за відсутності доказів того, що особа була належним чином викликана або направлена на такий огляд та свідомо ухилилася від його проходження. Обов`язок проходження ВЛК не є абстрактним та безумовним, а реалізується шляхом виклику та направлення особи на медичний огляд уповноваженим органом. Відповідачем не надано жодних належних та допустимих доказів того, що до 12.06.2026, до доставлення ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 був повідомлений про необхідність прибуття до ТЦК та СП, отримував направлення на проходження військово-лікарської комісії або ухилився від виконання відповідного обов`язку. Разом з тим, лише при доставленні 12.01.2026 ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_3 йому було вручено направлення на ВЛК, тобто протокол вчинення адміністративного правопорушення був складений передчасно. 12.01.2026, коли ОСОБА_1 був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_3 йому було вручено направлення на ВЛК, відповідно до якого ОСОБА_3 направляється до КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР та визначено дату початку проходження медичного огляду 13.01.2026. З метою не допущення притягнення його до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 13.01.2026 прибув до КНП «МЛЕ та ШМД» ЗМР де йому було створено медичний висновок про непрацездатність з метою проходження ним ВЛК та направлено на огляд до лікарів військової лікарської комісії. Відтак, ОСОБА_1 виконав вимоги відповідача, та за направленням №6378469 від 12.01.2026 було пройдено медичний огляд. Окрім того, 12.01.2026 разом з направленням на проходження ВЛК №6378469, ОСОБА_1 було вручено повістку на ВЛК № НОМЕР_1 , відповідно до якої ОСОБА_1 з метою визначення призначення на особливий період запропоновано прибути до ІНФОРМАЦІЯ_3 до 15.01.2026 за адресою: АДРЕСА_1 , в свою чергу розписка №6378432 складена про те, що ОСОБА_1 отримав повістку про виклик з метою проходження військово-лікарської комісії. Відтак, додані до відзиву додатки, а саме повістка на ВЛК № НОМЕР_1 та розписка на ВЛК №6378432 мають між собою суттєві розбіжності, разом з тим, ОСОБА_1 не було роз`яснено правильний порядок та мету виконання послідуючих дій.
З огляду на викладене, просить суд: 
1. Поновити строк на оскарження постанови № 64 від 26.01.2026 відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП. 
2. Визнати протиправною та скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення № 64 від 26.01.2026 відносно ОСОБА_1 за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП. 
3. Провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210 КУпАП – закрити.
4. Судові витрати покласти на відповідача.

Відповідно до письмового відзиву на позовну заяву, поданого представником відповідача Доскач К.С., проти задоволення позову заперечує, та просить у задоволенні вимог позивача відмовити, посилаючись на наступне.
Відповідно до даних ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на військовому обліку ІНФОРМАЦІЯ_1 з 12.01.2026. Громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , був доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_1 працівниками поліції ДОП ВП1 ЗРУП ГУНП в Запорізькій області 12.01.2026 як порушник правил військового обліку. В той же день, 12.01.2026, відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було складено протокол про адміністративне правопорушення №64. Громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , отримав направлення від 12.01.2026 №6378469 та повістку від 12.01.2026 №6378432 для проходження військово-лікарської комісії. Позивач в своїй позовній заяві стверджує, що: “Однак, Позивачу не було повідомлено про те, що відносно нього складено протокол про адміністративне правопорушення, також не вручено його копію, окрім того повністю порушені його права передбачені ч.1 ст. 268 КУпАП.” Про обізнаність громадянином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про складання відносно нього протоколу, про роз`яснення йому змісту статті 63 Конституції України, його прав та обов`язків, передбачених статтею 268 Кодексу України про адміністративні правопорушення, про дату та час розгляду справи про адміністративне правопорушення свідчить його особистий підпис у протоколі про адміністративне правопорушення №64 від 12.01.2026. Громадянин ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на розгляд справи про адміністративне правопорушення не з`явився, про поважні причини неявки не повідомив, заяв або клопотань не подавав. Таким чином розгляд справи про адміністративне правопорушення відносно громадянина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було здійснено на підставі матеріалів, наявних у справі. Відповідно до статті 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи. При цьому у розумінні статті 268 КУпАП розгляд справи про адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210 КУпАП не передбачає обов`язкової участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Отже, позивач, будучи сповіщеним про день розгляду справи на розгляд справи не з`явився, клопотання про відкладення розгляду справи не подав, відтак прийняття оскаржуваної постанови без участі позивача зумовлено його власною поведінкою. Також, посилаючись на відповідні норми чинного законодавства України, зазначено, що перебування на військовому обліку є не правом, а обов`язком військовозобов`язаного, за порушення якого може наставати відповідальність.

Ухвалою судді від 15.06.2026, відкрито провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення. Розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження із особливостями, встановленими ст.ст. 268–272, 286 КАС України. Судове засідання у справі провести без повідомлення (виклику) сторін, у якому вирішити питання про поновлення строку на оскарження постанови. Витребувано з ІНФОРМАЦІЯ_1 матеріали справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 за ч. 3 ст. 210 КУпАП (постанова про адміністративне правопорушення №64 від 26.01.2026).
18.06.2026 до суду, через систему «Електронний суд», від представника відповідача Доскач К.С. надійшов відзив на позовну заяву з доданими матеріалами справи про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 
25.06.2026 до суду, через систему «Електронний суд», від представника позивача надійшла відповідь на відзив.

Щодо вирішення питання про поновлення строку на оскарження постанови, суд виходить з наступного.
Встановлено, що оскаржувана постанова винесена 26.01.2026, зазначений позов подано 11.06.2026, у зв`язку з чим, десятиденний строк звернення до суду, позивачем пропущений.
Однак, позивач просить суд визнати поважними причини пропуску строку та поновити строк на оскарження постанови, оскільки постанову №64 від 26.01.2026 позивач ОСОБА_1 не отримував, а дізнався після отримання 08.06.2026 матеріалів виконавчого провадження.
Відповідно до наданих відповідачем, на вимогу суду, матеріалів справи відносно ОСОБА_1 , не вбачається відомостей щодо дати отримання позивачем оскаржуваної постанови, як і не надано жодних інших доказів вручення та/або направлення та отримання ОСОБА_1 копії оскаржуваної постанови від 26.01.2026.
Відповідно до ч.1 ст.121 КАС України, суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Отже, вказані обставини, зазначені позивачем, суд вважає поважними причинами пропуску строку, що свідчить про необхідність поновити позивачу строк звернення до адміністративного суду.
З огляду на викладене, клопотання позивача про поновлення строку на оскарження постанови №64 від 26.01.2026 - підлягає задоволенню, а строк звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду поновленню.

Суд, всебічно та повно з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши у сукупності усі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного.
Частинами 1, 2 ст. 2 КАС України передбачено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Порядок діяльності органів державної влади, їх посадових осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, розглядати справи про такі правопорушення та притягати винних осіб до адміністративної відповідальності за їх вчинення, регулюється Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Так, згідно зі ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно зі ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Стаття 280 КУпАП вимагає від органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, чи заподіяно матеріальну шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Порядок притягнення осіб до адміністративної відповідальності встановлений Кодексом України про адміністративні правопорушення.
Згідно зі ст. 283 КУпАП, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі, яка, зокрема, повинна містити опис обставин, установлених під час розгляду справи, прийняте у справі рішення.
Аналізуючи наведені положення законодавства, слід дійти висновку, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення уповноважена особа має всебічно, повно і об`єктивно з`ясувати обставини справи, оцінити наявні докази. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в т.ч. вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
При цьому, суд враховує, що особа вважається невинуватою до тих пір, поки її вина не буде доказана у встановленому законом порядку. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (ст. 62 Конституції України)
У зв`язку із застосуванням даного принципу саме відповідач, як особа, що виявила факт адміністративного правопорушення, повинен довести наявність події і складу адміністративного правопорушення та винуватість особи, тобто наявність законних підстав для притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Крім того, відповідно до вимог статей 9, 77 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. При цьому, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Судом встановлено, що 26.01.2026 тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 майором ОСОБА_4 було розглянуто справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 та встановлено, що під час загальної мобілізації, громадянин ОСОБА_1 , порушуючи вимоги абзаців 2, 4 частини 1, абзаців 7, 8 пункту 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзаців 2-6 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий облік і військову службу», підпунктів 2, 4 пункту 1 Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, пунктів 21, 22, 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560 "Питання проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації на особливий період" будучи зобов`язаним з дня набрання чинності Указу Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження, відповідно до вимог пункту 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. №560 "Питання проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, станом до 15 січня 2026 року, протягом останнього року, не пройшов військово-лікарську комісію та не уточнив свої персональні дані у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку. Враховуючи, що вищезазначені дії (бездіяльність) скоєні в умовах особливого періоду, то громадянин ОСОБА_1 скоїв адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі — КУпАП), та на нього накладено штраф у сумі 17 000,00 грн.
Про розгляд справи ОСОБА_1 був повідомлений завчасно, а саме 12.01.2026, що підтверджується його підписом в протоколі про адміністративне правопорушення №64 від 12.01.2026. 
При цьому, у вказаному протоколі зазначено суть адміністративного правопорушення, а саме: «під час загальної мобілізації, громадянин ОСОБА_1 порушуючи вимоги абзаців 2, 4 частини 1, абзаців 7, 8 пункту 3 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», абзаців 2-6 частини 10 статті 1 Закону України «Про військовий облік і військову службу», підпунктів 2, 4 пункту 1 Додатку 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, пунктів 21, 22, 69 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 р. № 560 "Про затвердження Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період", не пройшов медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби, протягом останнього року. Враховуючи, що вищезазначені дії (бездіяльність) скоєні особою в умовах особливого періоду, то ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене частиною третьою статті 210 Кодексу України про адміністративне правопорушення.»
Разом з тим, як убачається з долучених відповідачем документів, ОСОБА_1 12.01.2026 доставлений до ІНФОРМАЦІЯ_5 , та йому вручено повістку на ВЛК № НОМЕР_1 і направлення на ВЛК для визначення придатності до військової служби.
Водночас, встановлено, що ОСОБА_1 є військовозобов`язаний, має відстрочку від мобілізації до 26.02.2027, 15.01.2026 – уточнено данні (копія Резерв+).
Так, підставою для прийняття оспорюваного рішення стало те, що станом до 15 січня 2026 року, протягом останнього року, ОСОБА_1 не пройшов військово-лікарську комісію та не уточнив свої персональні дані у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку.
З таким рішення відповідача суд не погоджується, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, прізвище викривача (за його письмовою згодою), якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Проте, у даному випадку у протоколі №64 про адміністративне правопорушення від 12.01.2026 у порушення вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП не було зазначено місце і час вчинення адміністративного правопорушення, а суть правопорушення викладена досить загально, без посилання на конкретні факти та обставини, які дійсно поза розумним сумнівом свідчать про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого саме ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Разом з тим, у протоколі зазначено, що до нього додаються адміністративні матеріали (без визначення переліку), однак такі відповідачем не надано.
Крім того, особа, яка складала протокол про адміністративне правопорушення, у протоколі №64 про адміністративне правопорушення від 12.01.2026 та постанову №64 від 26.01.2026 посилалася на порушення позивачем вимог Закону України «Про військовий облік і військову службу». Однак, такого Закону України дійсно не існує, напевно мається на увазі Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», який є чинним. Таким чином, порушення вказаної у протоколі та у постанові вимоги Закону України «Про військовий облік і військову службу» не могло стати підставою для складання щодо позивача протоколу про адміністративне правопорушення, та як наслідок і постанови.
Крім того, посилання у протоколі на порушення ОСОБА_1 вимог абзаців 2,4 ч.1 ст.22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» є безпідставним та не відповідають викладеним фактичним обставинам, з огляду на наступне.
Відповідно до абзаців 2, 4 частини першої статті 22 ЗУ «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», громадяни зобов`язані надавати в установленому порядку під час мобілізації будівлі, споруди, транспортні засоби та інше майно, власниками яких вони є, Збройним Силам України, іншим військовим формуванням, силам цивільного захисту з наступним відшкодуванням державою їх вартості в порядку, встановленому законом; громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста. 
Отже, вимоги абз. 2 ч. 1 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» не могли бути порушені ОСОБА_1 , оскільки таких обставин порушення відповідачем не викладено.
Відповідно до абзацу 4 частини 1 статті 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» передбачено, що громадяни, які перебувають на військовому обліку, в добровільному порядку реєструють свій електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного чи резервіста. 
З аналізу наведеного положення вбачається, що законодавець прямо визначає добровільний характер такої дії. Тобто реєстрація електронного кабінету є правом громадянина, а не його обов`язком. Використання законодавцем формулювання «в добровільному порядку» виключає можливість притягнення особи до відповідальності за невчинення відповідної дії. 
Таким чином, між фактичними обставинами, зазначеними у постанові, та нормами закону, на які йде посилання як їх порушення, убачається очевидна невідповідність. 
Така невідповідність свідчить про те, що при винесенні протоколу та постанови не було належним чином встановлено склад адміністративного правопорушення, а також не конкретизовано правову норму, яку фактично порушила особа, що є істотним порушенням вимог законодавства та ставить під сумнів законність і обґрунтованість прийнятого рішення.
При цьому, з огляду на встановлені фактичні обставини справи, протокол №64 про адміністративне правопорушення від 12.01.2026 не може вважатися належним доказом у даній справі у розумінні ст.251 КУпАП, оскільки за своєю правовою природою він не є самостійним беззаперечним доказом, а обставини, викладені у ньому, повинні бути перевірені за допомогою інших доказів, які б підтверджували вину особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, і не викликали б у особи, яка розглядає справу про адміністративне правопорушення, жодних сумнівів щодо їх належності та допустимості.
Однак, відповідачем не було надано до суду саме тих доказів, які були долучені до протоколу №64 від 12.01.2026, які досліджувала особа, яка розглядала справу про адміністративне правопорушення.
Крім того, суд враховує, що відповідно до ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України). Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Натомість, у порушення ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 повно і об`єктивно не з`ясував обставини справи, не з`ясував чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Так, ч. 3 ст. 210 КУпАП встановлено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про оборону України» особливий період – це період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до п. 20 ч. 1 ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» та відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» № 64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №2102-IX від 24.02.2022, у зв`язку із військовою агресією рф, в Україні введено воєнний стан із 05.30 години 24.02.2022 строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та діє до теперішнього часу.
Відповідно до Указу Президента України №69/2022 від 24.02.2022 «Про загальну мобілізацію», затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію»» № 7113 від 03.03.2022, Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» №3543-XII від 21.10.1993 оголошено загальну мобілізацію.
У той же час, суд, встановивши обставини даної справи, дослідивши та оцінивши докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку про відсутність в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, з наступних підстав.
Відповідно до абц.8 ч.3 ст.1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовий обов`язок включає дотримання правил військового обліку.
Згідно із абз. 6 п. 3 ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» інші військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
Відповідно до абз. 2 ч. 10 ст. 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» громадяни України, які підлягають взяттю на військовий облік, перебувають на військовому обліку призовників або у запасі Збройних Сил України, у запасі Служби безпеки України, розвідувальних органів України чи проходять службу у військовому резерві, зобов`язані: уточнити протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, свої персональні дані через центр надання адміністративних послуг або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки.
Згідно з п. 22 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 2024 року №560, резервісти та військовозобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності Указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, зобов`язані уточнити свої облікові дані (адресу місця проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані) через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або місцезнаходження чи відповідному підрозділі розвідувальних органів України, Центральному управлінні або регіональному органі СБУ. Резервісти та військовозобов`язані, які перебувають на військовому обліку в органах СБУ, підрозділах розвідувальних органів, у яких відсутній (які втратили) військово-обліковий документ, уточнюють свої облікові дані (адресу місця проживання, номер телефону, адресу електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані) у відповідному підрозділі розвідувальних органів, Центральному управлінні або регіональному органі СБУ, де вони перебувають на військовому обліку. У такому разі під час уточнення облікових даних їм оформляється військово-обліковий документ. Резервісти та військовозобов`язані, які перебувають на військовому обліку в районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у яких відсутній (які втратили) військово-обліковий документ, уточнюють свої облікові дані (адресу місця проживання, номер телефону, адресу електронної пошти (за наявності) та інші персональні дані шляхом оформлення військово-облікового документа в електронній формі.
Тобто, вказані норми визначають обов`язок військовозобов`язаних протягом 60 днів з дня набрання чинності указом Президента України про оголошення мобілізації, затвердженим Верховною Радою України, уточнити свої облікові дані через центри надання адміністративних послуг або електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста, або у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем свого перебування або знаходження.
Водночас, суд враховує також, що згідно з пп. 8 п.1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, який є Додатком 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2022 року №1487, у випадку зміни персональних даних, зазначених у пунктах 7 та 7-1 частини першої статті 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів, повідомляти про такі зміни в семиденний строк через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста або особисто шляхом прибуття до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки чи його відділу. Такі персональні дані можуть повідомлятися не частіше ніж один раз на сім днів через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного.
Відповідно до п. 17-1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», до персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста належать, зокрема, відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку.
Відповідно до ч.13 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та з метою якісного проведення призову громадян на строкову військову службу за станом здоров`я, прийняття громадян на військову службу за контрактом, проведення медичного огляду військовослужбовців, військовозобов`язаних, резервістів для визначення ступеня придатності до військової служби та визначення ступеня придатності льотного складу до льотної роботи, Наказом Міністерства оборони України від 14.08.2008 року № 402 затверджено Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України.
Відповідно до зазначеного Положення, ним визначається процедура проведення військово-лікарської експертизи військово-лікарськими комісіями.
Для визначення ступеня придатності до військової служби проводиться Військово-лікарська експертиза.
Для проведення військово-лікарської експертизи створюються військово-лікарські комісії, штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі). Штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК (лікарсько-льотні комісії) приймають постанови.
Постанови ВЛК (ЛЛК) оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії.
Як встановлено судом, станом на 12.01.2026 (дату складання протоколу про адміністративне правопорушення) належних доказів щодо не проходження медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби, протягом останнього року, відповідачем не надано. Тому, таке твердження не підтверджено належним чином.
При цьому, докази того, що позивачу до 12.01.2026 вручалися повістки на проходження ВЛК, представником відповідача надані не були.
Окрім цього суд звертає увагу, що відповідно до примітки до ст. 210 КУпАП норми статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів - інформаційно-комунікаційна система, призначена для збирання, зберігання, обробки та використання даних про призовників, військовозобов`язаних та резервістів, створена для забезпечення військового обліку громадян України.
Одним із основних завдань Реєстру є ідентифікація призовників, військовозобов`язаних, резервістів та забезпечення ведення військового обліку громадян України (п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів»).
Згідно з ч.1 ст.6 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» до Реєстру вносяться, обробляються та зберігаються в базі даних Реєстру такі відомості: персональні дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів; службові дані призовників, військовозобов`язаних та резервістів.
До персональних даних призовника, військовозобов`язаного та резервіста, серед інших, належать, зокрема, відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку (п. 17-1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів»).
Як встановлено судом, відповідно до оскаржуваної постанови від 26.01.2026 № 64 по справі про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210 КУпАП, тобто порушення військовозобов`язаними чи призовниками законодавства про військовий обов`язок і військову службу, яке виявилося у тому, що він станом до 15 січня 2026 року, протягом останнього року, не пройшов військово-лікарську комісію та не уточнив свої персональні дані у районному (міському) територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки відомості про результати медичних оглядів, що проводяться з метою визначення придатності до виконання військового обов`язку.
При цьому оскаржувана постанова, як і інші надані матеріали справи, не містять виклад конкретних обставин, установлених під час розгляду справи, і посилання на докази, на підставі яких ці обставини були встановлені, конкретної та однозначної суті адміністративного правопорушення та відомостей про спробу отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів необхідних персональних даних позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, що не відповідає вимогам, встановленим у ст. 283 КУпАП.
При цьому, згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 13 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», для формування бази даних Реєстру Центральна виборча комісія, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, та центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері міграції (імміграції та еміграції), у тому числі протидії нелегальній (незаконній) міграції, громадянства, реєстрації фізичних осіб, біженців та інших визначених законодавством категорій мігрантів, подають шляхом електронної взаємодії Держателю Реєстру відомості, передбачені статтею 7 цього Закону, стосовно усіх громадян України віком від 18 до 60 років. До Реєстру вносяться відомості, визначені статтею 6 цього Закону, одержані від призовників, військовозобов`язаних та резервістів або шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені частиною третьою статті 14 цього Закону.
Відповідно до абз. 1 ч. 3 ст. 14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів» актуалізація бази даних Реєстру здійснюється на підставі відомостей, що вносяться органами ведення Реєстру, а також шляхом електронної інформаційної взаємодії (обміну відомостями) між Реєстром та інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи, передбачені цією частиною.
Перелік органів, від яких органи ведення Реєстру одержують відповідну інформації наведено у абзацах 3-12 частини 3 статті 14 Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів».
Органи ведення Реєстру одержують, серед іншого, в електронному вигляді від центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, - відомості, зазначені у пункті 17-1 частини першої статті 7 цього Закону (доповнено новим абзацом згідно із Законом № 4497-IX від 17.06.2025, набрав чинності з 09.07.2025).
Таким чином, виходячи з вищевказаних норм Закону України «Про Єдиний державний реєстр призовників, військовозобов`язаних та резервістів», інформацію, яку не оновив позивач, відповідач отримує від уповноважених органів та з реєстрів, до яких має доступ в електронному вигляді (окрім пунктів 23 та 34 ч. 1 ст. 7 Закону №1951-VIII).
Однак, незважаючи на вищевикладені вимоги законодавства України відповідач в особі т.в.о. начальника при винесені оскаржуваної постанови від 26.01.2026 № 64 жодним чином не перевірив та не довів неможливість отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних позивача шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи.
Жодних доказів неможливості отримання інформації з державних реєстрів відповідачем до відзиву не було долучено.
Крім того, відповідачем у відзиві на позов також не наведені посилання на докази, на підставі яких т.в.о. начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 було прийнято оскаржувану постанову, а також до відзиву не було долучено копій цих доказів.
Суд також враховує, що ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ч.3 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожний обвинувачений у вчиненні кримінального правопорушення має щонайменше бути негайно і детально проінформованим зрозумілою для нього мовою про характер і причини обвинувачення, висунутого проти нього.
У практиці Європейського Суду з прав людини прослідковується тенденція до поступової універсалізації понять «обвинувачення за адміністративним проступком» та «обвинувачення, які мають ознаки злочину», залежно від ступеня їх суспільної небезпеки (рішення у справі «Лутц проти Німеччини», «Отцюрк проти Німеччини», «Девеєр проти Бельгії», «Адольф проти Австрії» та інші). Отже, адміністративне обвинувачення має бути доведено державою в особі уповноважених на те посадових осіб, а тому особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не зобов`язана доводити свою невинуватість.
Європейський суд з прав людини у п.34 і п. 35 постанови в справі «Абрамян проти Росії» від 9 жовтня 2008 року зазначив, що у тексті підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції вказано на необхідність приділяти особливу увагу роз`ясненню «обвинувачення» особі, стосовно якої порушено кримінальну справу. Деталі вчинення злочину можуть відігравати вирішальну роль під час розгляду кримінальної справи, оскільки саме з моменту доведення їх до відома підозрюваного він вважається офіційно письмово повідомленим про фактичні та юридичні підстави пред`явленого йому обвинувачення (див. рішення від 19 грудня 1989 року у справі «Камасінскі проти Австрії», № 9783/82, п. 79). Крім того, суд нагадує, що положення підпункту «а» п. 3 ст. 6 Конвенції необхідно аналізувати у світлі більш загальної норми про право на справедливий судовий розгляд, гарантоване п. 1 цієї статті. У кримінальній справі надання повної, детальної інформації щодо пред`явленого особі обвинувачення та, відповідно, про правову кваліфікацію, яку суд може дати відповідним фактам, є важливою передумовою забезпечення справедливого судового розгляду (див.: рішення від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції» [ВП], № 25444/94, п. 52; рішення від 25 липня 2000 року у справі «Матточіа проти Італії», № 23969/94, п. 58; рішення від 20 квітня 2006 року у справі «І.Н. та інші проти Австрії», № 42780/98, п. 34). Справедливість під час провадження у справі необхідно оцінювати, беручи до уваги розгляд справи в цілому (див. рішення від 1 березня 2001 року у справі «Даллос проти Угорщини», № 29082/95, п. 47). Крім того, право бути поінформованим про характер і причини обвинувачення потрібно розглядати у світлі права обвинуваченого мати можливість підготуватися до захисту, гарантованого підпунктом «b» п. 3 ст. 6 Конвенції (див. зазначені рішення у справі «Пелісьє та Сассі проти Франції», п. 54, а також «Даллос проти Угорщини», п. 47).
У даному ж випадку, на переконання суду, суть висунутого позивачу обвинувачення у вчиненні адміністративного правопорушення, викладена не достатньо конкретно, щоб забезпечити йому можливість належним чином підготуватися до захисту від цього обвинувачення, враховуючи, серед іншого, посилання на норму, порушення якої не встановлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу.
Згідно з абз 1 ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно до абз. 2 ч. 2 ст. 77 КАС України суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
У даному ж випадку, на переконання суду, відповідач своїх обов`язків, передбачених ч. 2 ст. 77 КАС України, належним чином не виконав і не довів правомірності прийняття оскаржуваної постанови, обмежившись цитуванням у відзиві норм чинного законодавства.
Тому, з огляду на встановлені обставини справи суд не вбачає наявності в діях позивача складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що оскаржувана постанова про накладення на позивача адміністративного стягнення не відповідає вимогам КУпАП, винесена за відсутності в діях позивача поза розумним сумнівом складу адміністративного правопорушення, а отже не є законною.
У зв`язку з цим суд вбачає підстави для задоволення позовних вимог у повному обсязі, скасування оскаржуваної постанови і закриття справи про адміністративне правопорушення.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.

Керуючись ст.ст. 139, 241-246, 250, 286 КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Визнати поважними причини пропуску строку звернення ОСОБА_1 до адміністративного суду та поновити пропущений строк.

Позов ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення - задовольнити. 
Постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення №64 від 26.01.2026, складену тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 майором ОСОБА_4 , відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 17 000,00 грн. – скасувати, справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за частиною 3 статті 210 Кодексу України про адміністративні правопорушення – закрити.

Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ІНФОРМАЦІЯ_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 532,48 (п`ятсот сорок дві гривень 48 коп.) грн. 

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення суду складено 08 липня 2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 ,   ІНФОРМАЦІЯ_6 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 );
Відповідач: ІНФОРМАЦІЯ_7 (ЄДРПОУ НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ).

Суддя       І.А. Крамаренко