номер провадження справи 33/68/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01.09.2026 Справа № 908/1615/26
м.Запоріжжя Запорізької області 

Суддя Господарського суду Запорізької області Мірошниченко М.В. при секретарі судового засідання Мироненко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в загальному позовному провадженні матеріали справи № 908/1615/26
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “ДЕК” (84207, Донецька область, м.Дружківка, вул. 81 Бригади, буд. 12, ідентифікаційний код 38042216)
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Біляївський збагачувальний комбінат” (70005, Запорізька область, Запорізький район, село Зелене, Павлівська ТГ, вул.Будівельників, буд. 20, ідентифікаційний код 34441335) 
про стягнення 3219965,70 грн.

за участю представників:
від позивача – Сміян Т.І., ордер серія АА № 1729943 від 03.07.2026 (в режимі відеоконференції); 
від відповідача – не з`явився;

СУТЬ СПОРУ:

До Господарського суду Запорізької області звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю “ДЕК” з позовом до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “Біляївський Збагачувальний комбінат” про стягнення основної заборгованості в сумі 3000000,00 грн. внаслідок невиконання грошового зобов`язання за договором № 3/ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 24.09.2025, 3% річних у розмірі 45123,29 грн., інфляційних втрат у розмірі 174842,41 грн.
Позов заявлено на підставі ст. ст. 509, 525, 526, 530, 549, 610 - 612, 629, 665, 691, 692, 712 Цивільного кодексу України.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.07.2026 позовну заяву передано на розгляд судді Мірошниченку М.В.
Ухвалою Господарського суду Запорізької області від 13.07.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, присвоєно справі номер провадження 33/68/26, ухвалено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 04.08.2026 о/об 10 год. 00 хв.
Копію ухвали доставлено до електронних кабінетів позивача, представника позивача та відповідача 13.07.2026, що підтверджується довідками про доставку електронного листа.
16.07.2026 від позивача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 17.07.2026 задоволена заява позивача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
29.07.2026 від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на неправильне визначення періоду прострочення, розрахунку інфляційних втрат і трьох процентів річних, а також на недотримання позивачем передбаченого договором досудового порядку врегулювання спору.
31.07.2026 від відповідача надійшла заява про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
Ухвалою суду від 31.07.2026 задоволена заява відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції.
31.07.2026 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій позивач просить суд відхилити заперечення відповідача щодо неправильного розрахунку трьох процентів річних та інфляційних втрат і недотримання досудового порядку врегулювання спору, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
У судовому засіданні 04.08.2026 були присутні в режимі відеоконференції представники позивача та відповідача, здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua.
Суд долучив до матеріалів справи відзив на позовну заяву та відповідь на відзив.
Представники сторін заявили про відсутність інших доказів, окрім тих, які надані до матеріалів справи, відсутність заяв чи клопотань та про можливість закриття підготовчого провадження.
Суд дійшов висновку, що наявних у справі матеріалів достатньо для вирішення спору по суті. 
Ухвалою від 04.08.2026 закрито підготовче провадження у справі №908/1615/26 та призначено справу №908/1615/26 до розгляду по суті на 01.09.2026 о 11 год. 00 хв.
01.09.2026 від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю явки представника.
У судовому засіданні 01.09.2026 був присутній в режимі відеоконференції представник позивача, здійснювалося фіксування судового процесу за допомогою підсистеми відеоконференцзв`язку vkz.court.gov.ua.
Суд оголосив клопотання відповідача про відкладення розгляду справи.
Представник позивача залишив вирішення даного клопотання на розсуд суду.
Суд ухвалив відмовити у задоволенні клопотання відповідача про відкладення розгляду справи, оскільки процесуальний строк вирішення спору по суті закінчується 03.09.2026, що унеможливлює відкладення розгляду справи. Крім того, відповідач є юридичною особою, був завчасно належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та не був позбавлений можливості направити в судове засідання керівника або іншого уповноваженого представника.
Представник позивача просив суд задовольнити позовну заяву.
Суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд

ВСТАНОВИВ:

24.09.2025 Товариством з обмеженою відповідальністю «ДЕК» (позикодавець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Біляївський збагачувальний комбінат» (позичальник, відповідач) було укладено договір № 3/ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 24.09.2025 (надалі – договір). 
Відповідно до п. 1.1 договору за цим договором позикодавець надає позичальнику поворотну фінансову допомогу, а позичальник зобов`язується повернути надані грошові кошти в порядку та на умовах, передбаченим цим договором. 
Згідно з п 2.1 договору поворотна фінансова допомога надається у національній валюті України в сумі 3 000 000,00 грн. без ПДВ. 
На виконання своїх зобов`язань за договором позивач здійснив грошовий переказ на користь відповідача в розмірі 3 000 000,00 грн., що підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №20233651 від 24.09.2025. 
Відповідно до п. 4.1 договору повернення фінансової допомоги здійснюється частками або єдиним платежем у розмірі всієї фінансової допомоги протягом 99 календарних днів з моменту отримання від позикодавця фінансової допомоги. У будь-який момент позичальник може достроково повернути всю суму допомоги позикодавцю.
Отже, строк повернення фінансової допомоги становив 01.01.2026. 
Відповідач не повернув на користь позивача суму наданої фінансової поворотної допомоги у встановлений строк. 
Відповідно до п. 5.1 договору сторони несуть відповідальність за невиконання чи неналежне виконання своїх зобов`язань за даним договором відповідно до чинного законодавства України. 
За приписами ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо іншого розміру процентів не встановлено договором або законом.
На суму заборгованості 3 000 000,00 грн. позивач нарахував інфляційні витрати за період з 01.01.2026 по 29.06.2026 (враховано індекси інфляції за січень - травень 2026 року) в сумі 174 842,41 грн. 
Також нараховано на суму боргу 3 000 000,00 грн. 3% річних за період з 01.01.2026 по 02.07.2026 (183 дні) в розмірі 45 123,29 грн.
На підставі вказаних обставин позивач звернувся до господарського суду з позовом у даній справі про стягнення з відповідача основної заборгованості в сумі 3 000 000,00 грн. внаслідок невиконання грошового зобов`язання за договором № 3/ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 24.09.2025, 3% річних у розмірі 45 123,29 грн., інфляційних втрат у розмірі 174 842,41 грн.
Спірні правовідносини сторін є господарськими та врегульовані договором № 3/ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 24.09.2025.
Частиною 1 статті 509 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язанням є таке правовідношення, у якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог — відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України передбачено, що однією з підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. 
Статтею 629 Цивільного кодексу України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Згідно з частиною 1 статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. 
Згідно з ч. 1 ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За частиною 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Пунктом 3 ч.1 ст. 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно з частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений за договором або законом.
За приписами ч. 3 ст. 13 ГПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Згідно з ч. 3 ст. 74 ГПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Позивачем доведено факт надання відповідачу фінансової допомоги в сумі 3 000 000,00 грн. на умовах договору № 3/ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 24.09.2025 зі строком повернення до 01.01.2026. 
Відповідач не надав доказів повернення позивачу фінансової допомоги в сумі 3 000 000,00 грн. у встановлений строк.
Щодо розрахунку 3% річних суд зауважує, що останнім днем строку виконання зобов`язання з повернення фінансової допомоги є 01.01.2026, а прострочення виникло з 02.01.2026, тому позивач невірно включив день 01.01.2026 у період прострочення.
Суд здійснив перерахунок 3% річних від суми боргу 3000000,00 грн. за період з 02.01.2026 по 02.07.2026 (182 дні), що склало 44 876,71 грн. В цій сумі суд визнав вимоги про стягнення 3% річних обґрунтованими. В іншій частині у стягненні 3% річних суд відмовив.
В межах періоду з 01.01.2026 по 29.06.2026 позивачем нараховано інфляційні втрати із врахуванням індексів інфляції за січень - травень 2026 року, що не суперечить порядку розрахунку інфляційних втрат (позивач вправі застосувати індекси інфляції за менший період в межах обраного періоду). Прострочення виконання зобов`язання виникло 02.01.2026, що дозволяє використати при розрахунку інфляційних втрат індекс інфляції за січень 2026 року. В розрахунку позивача наведені індекси інфляції, які враховано при розрахунку інфляційних втрат (січень - травень 2026 року) і з урахуванням цих індексів розрахунок здійснено правильно.
Розрахунок інфляційних втрат у сумі 174 842,41 грн. суд визнав обґрунтованим. 
Недотримання позивачем досудового порядку вирішення спору, на що вказує відповідач у відзиві, не є відповідно до законодавства перешкодою для безпосереднього звернення позивача до суду з позовом для захисту своїх прав. Строк виконання грошового зобов`язання відповідачу був відомий та не був ним дотриманий, що стало підставою для звернення позивача до суду за захистом. 
Відповідачем у відзиві помилково ототожнено інфляційні збитки та 3% річних із фінансовими (штрафними) санкціями. Однак правова природа 3% річних та інфляційних збитків є іншою. 
Клопотання відповідача про зменшення нарахованих 3% річних не підлягає задоволенню, оскільки відсотки за прострочення виконання грошового зобов`язання розраховані позивачем на мінімальному гарантованому законодавством рівні. 
При визначенні розміру, до якого можна зменшити проценти річних, суд обмежений нормою частини другої статті 625 Цивільного кодексу України, яка визначає, що боржник має сплатити кредитору три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) від простроченої суми. Отже, саме три проценти річних є законодавчо встановленим розміром процентів річних, які боржник повинен сплатити у разі неналежного виконання грошового зобов`язання. Три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником.
Зазначена позиція підтверджується висновками Великої Палати Верховного Суду, висловленими в постанові від 02.07.2025 у справі № 903/602/24, де вказано, що Велика Палата Верховного Суду вважає за необхідне конкретизувати правовий висновок, викладений в її постанові від 18.03.2020 у справі №902/417/18 (провадження № 12-79гс19) та зазначити, що три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом) є законодавчо встановленим та мінімальним розміром процентів річних, на які може розраховувати кредитор у разі неналежного виконання зобов`язання боржником. Тому розмір процентів річних, який становить три проценти річних (якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом), не підлягає зменшенню судом. 
Відповідно до ч 1 ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Усталена практика Верховного Суду неодноразово виходила з того, що відсутність коштів, складний фінансовий стан, збитковість підприємства або інші фінансові труднощі не є обставинами, які звільняють боржника від виконання грошового зобов`язання або від відповідальності за його порушення. 
Господарська діяльність здійснюється на власний ризик, а тому негативні наслідки її ведення не можуть перекладатися на кредитора. При цьому, слід звернути увагу суду, що відповідач не враховує обставину, що позивач аналогічно здійснює господарську діяльність в умовах повномасштабної збройної агресії Російської Федерації проти України та перебуває у не менш складних умовах.
Посилання відповідача на те, що позивач є учасником ТОВ «Біляївський збагачувальний комбінат» із часткою у статутному капіталі 10 %, жодним чином не впливає на існування та зміст грошового зобов`язання, яке виникло з укладеного між сторонами договору № 3/ФП про надання поворотної фінансової допомоги від 24.09.2025.
Таким чином, сума 3% річних не підлягає зменшенню судом.
Враховуючи викладене, суд задовольнив позовні вимоги частково. Ухвалив стягнути з відповідача на користь позивача основну заборгованість у сумі 3 000 000,00 грн., 3% річних у сумі 44 876,71 грн. та інфляційні втрати в сумі 174 842,41 грн. В іншій частині у позові відмовити.
Згідно з п. 1 ст. 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Позовна заява містить вимоги майнового характеру на суму 3 219 965,70 грн. та подана в 2026 році в системі «Електронний суд».
Відповідно до пп. 1 п. 2 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до господарського суду позовної заяви майнового характеру становить 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Законом України «Про Державний бюджет України на 2026 рік» визначено прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2026 року в розмірі 3 328,00 грн. 
Згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Таким чином, судовий збір за розгляд позовної заяви в даній справі про стягнення 3219965,70 грн. складає: 3 219 965,70 грн. х 1,5% х 0,8 = 38 639,59 грн.
За розгляд позовної заяви позивач сплатив судовий збір у сумі 48 288,39 грн. платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №20234079 від 03.07.2026. Судовий збір зараховано до Державного бюджету України. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 129 ГПК України пропорційно до задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору за розгляд позовної заяви в сумі 38 636,63 грн. 
Переплата судового збору в сумі 9 648,80 грн. може бути повернута позивачу за його клопотанням ухвалою суду відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». 
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236 - 238, 240, 241, 256 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Біляївський збагачувальний комбінат” (70005, Запорізька область, Запорізький район, село Зелене, Павлівська ТГ, вул.Будівельників, буд. 20, ідентифікаційний код 34441335) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “ДЕК” (84207, Донецька область, м.Дружківка, вул. 81 Бригади, буд. 12, ідентифікаційний код 38042216) основну заборгованість у сумі 3 000 000,00 грн. (три мільйони грн. 00 коп.), 3% річних у сумі 44 876,71 грн. (сорок чотири тисячі вісімсот сімдесят шість грн. 71 коп.), інфляційні втрати в сумі 174 842,41 грн. (сто сімдесят чотири тисячі вісімсот сорок дві грн. 41 коп.) та витрати зі сплати судового збору в розмірі 38 636,63 грн. (тридцять вісім тисяч шістсот тридцять шість грн. 63 коп.).
В іншій частині в позові відмовити.
Видати наказ після набрання судовим рішенням законної сили. 

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Центрального апеляційного господарського суду протягом 20 днів з дня складення повного судового рішення. Повне судове рішення складено та підписано 11.09.2026.

Суддя М.В. Мірошниченко