Справа № 603/346/26
Провадження №2/603/268/2026
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2026 року | м. Монастириська

Монастириський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючого судді Пасічник А.З.,
при секретарі судового засідання Бащин М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до     ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, 

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», в інтересах якого діє представник - адвокат Усенко М.І. на підставі ордера на надання правничої допомоги серії ВС № 1408806 від 20.10.2025, звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з відповідача на користь товариства заборгованість за кредитним договором № 1557776 від 20.01.2020 у сумі 25550 грн, а також понесені судові витрати.
В обґрунтування заявлених вимог представник зазначив про те, що 20 січня 2020 року року Товариство з обмеженою відповідальністю «Мілоан» (далі - ТОВ «Мілоан») та ОСОБА_1 уклали договір про споживчий кредит № 1557776 (далі також Договір), який відповідач підписала, шляхом використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Згідно з умовами Договору відповідач отримала 7000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів та можливих штрафних санкції, що передбачені кредитним договором. В свою чергу відповідач відповідно до графіку сплати кредитних коштів, який є додатком до кредитного договору № 1557776 від 20.01.2020 у встановлений договором строк своїх зобов`язань не виконала. 10.12.2020 між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» відповідно до умов кредитного договору та вимог чинного законодавства України укладений договір відступлення прав вимоги № 55-МЛ, згідно з умовами якого ТОВ «Мілоан» відступило право вимоги за кредитним договором № 1557776 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», відтак ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло право вимоги до відповідача. У відповідності до виписки з особового рахунка, сума заборгованості відповідача становить 25550 грн, з яких: 7000 грн - прострочена заборгованість за сумою кредиту; 15750 грн - заборгованість за сумою відсотків; 590,00 грн - заборгованість за комісією та 1400 грн - заборгованість по штрафах/пенею. Позивачем проведена робота щодо ситуації з погашення наявної заборгованості відповідача та виконання кредитних зобов`язань, а саме відповідачу надіслана письмова претензія про погашення кредитної заборгованості, проте відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань. На підставі наведеного просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором, а також понесені судові витрати, які складаються із судового збору та понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Ухвалою Монастириського районного суду Тернопільської області від 15 червня 2026 року вищезазначена позовна заява прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою від 13 липня 2026 року Монастириський районний суд задовольнив клопотання позивача та витребував в Акціонерного товариства «Ощадбанк» інформацію про надходження на рахунок банківської картки НОМЕР_1 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 коштів в розмірі 7000 грн в період з 20.01.2020 по 27.01.2020, яка 21 липня 2026 року долучена до матеріалів справи. 
10 липня 2026 року представник відповідача Дончак Д.М. по довіреності, яка сформована в системі «Електронний суд» від 01 липня 2026 року подав відзив у якому зазначив про те, що позов не підлягає до задоволення з підстав того, що ОСОБА_1 не підписувала договір та графік розрахунків, оскільки їх примірники, які наявні в матеріали справи не мають підписів сторін, відповідно такі не можуть вважатися доказами у справі. Окрім того позивач не надав доказів перерахування кредитних коштів на банківський картковий рахунок відповідача. Звернув увагу на те, що проведений розрахунок заборгованості не відповідає вимогам закону та умовам договору, оскільки розмір заборгованості за відсотками нарахований за межами строку дії кредитного договору. Також, вважає, що оскільки позивачем у кредитному договорі була встановлена плата за ті послуги, які за вказаним законом повинні надаватися безоплатно, тому слід відмовити у стягненні з відповідача заборгованості за комісією. Щодо вимоги про стягнення витрат на правову допомогу представник зазначив про те, що як видно з матеріалів справи, вона не є складною та розглядається в порядку спрощеного позовного провадження. Звернув увагу на те, що за даними веб-сайту Судова влада України, тільки за останні два місяці ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» подало більше ніж 70 позовних заяв по всіх районних судах України, де позивач звертався до боржників з аналогічними позовами про стягнення заборгованості, тобто аналогічні послуги в аналогічних справах до інших боржників, і скрізь представником є або адвокатське об`єднання Апологет, або адвокат Усенко М.І. Відповідно, вважає, що для цього адвоката така позовна заява є типовою, шаблонною, а тому, з урахуванням усталеної судової практики та правових позицій Верховного Суду з приводу подібних правовідносин значення справи для позивача, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, а також розумності їхнього розміру, враховуючи реально затрачений час на надання послуг та їх обсяг сума 2 (дві) тисячі грн на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу є співмірною з обсягом і складністю наданих послуг адвокатом.
Представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» до початку судового засідання подав клопотання у якому просив розгляд справи проводити без йогоучасті, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 та її представник - адвокат Дончак Д.М. належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися, не повідомили про причини неявки, до початку розгляду справи по суті жодних клопотань чи заяв не подали.
Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання усіх осіб які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд встановив такі обставини.
20 січня 2020 року ТОВ «Мілоан» та ОСОБА_1 уклали Договір про споживчий кредит (індивідуальна частина) № 1557776 (далі - Договір), який відповідач підписала електронним підписом одноразовим ідентифікатором V83354. Згідно з умовами Договору сума (загальний розмір) кредиту становить 7000 грн, строк кредитування - 30 днів з 20.01.2020 (дата надання кредиту). Термін (дата) повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту, процентів за користування кредитом - 19.02.2020.
В підтвердження укладеного договору позивачем надана довідка, яка видана ТОВ «Мілоан» б/н від 10.09.2025, у відповідності до даних якої останнє підтверджує те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , з якою укладений договір № 1557776 від 20.01.2020 ідентифікована товариством. Акцент (договір) підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором V83354, який був надісланий на номер телефону НОМЕР_3 . 
У анкеті-заяві на кредит № 1557776 від 15.01.2020 зазначені умови щодо суми та строку кредиту, розміру комісії та процентів. Також зазначені особисті дані ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер, дата народження, адреса реєстрації та місця проживання, номер мобільного телефону позичальника, паспортні дані) та відображений процес оформлення та розгляду заяви № 1557776.
Підпунктом 1.5.1 Договору визначена комісія за надання кредиту у сумі 1400 грн, яка нараховується за ставкою 20.00 відсотків від суми кредиту одноразово. 
Також підпунктом 1.5.2 Договору сторони погодили проценти за користування кредитом у сумі 5250 грн, які нараховуються за ставкою 2,50 відсотків від фактичного залишку за кожен день строку користування кредитом. 
При цьому сукупна вартість кредиту, що включає загальну суму зборів, платежів та інших витрат, які повинен сплатити позичальник за цим договором (без врахування суми (тіла) кредиту) складає 6650 грн в грошовому виразі та 1,156 відсотків річних у процентному значенні, і включає в себе складові, визначені у п.п. 1.5.1-1.5.2 Договору (п. 1.5 Договору). 
У відповідності до п. 4.1 Договору у разі прострочення позичальником зобов`язань повернення кредиту та/або сплати процентів за його користування та/або інших платежів згідно з умовами цього Договору, позичальник починаючи з дня наступного за днем спливу терміну (дати), вказаного в п. 1.4 Договору з урахуванням угод про продовження строку користування/повернення кредиту та оновлених графіків розрахунків, що складаються у зв`язку із укладенням цих угод, зобов`язаний сплатити на користь товариства пеню у розмірі 2,00 відсотків від суми невиконаного грошового зобов`язання , за кожен день прострочення, але у будь-якому випадку не більше 50 % від загальної суми кредиту одержаного позичальником за цим договором. 
Водночас у відповідності до п.п. 2.2.3 Договору, незважаючи на інші умови Договору сторони домовились про те, що якщо позичальник всупереч умовам договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну повернення кредиту, проценти за стандартною ставкою у розмірі 2,5 % в період прострочення позичальника нараховуються за вибором позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст. 625 ЦК України. 
Пунктом 2.1 Договору визначено, що кредитні кошти надаються позичальнику шляхом безготівкового переказу на рахунок платіжної картки позичальника, зареєстрованої позичальником для цієї мети в особистому кабінеті на сайті miloan.ua.
Відповідно до п. 6.1 Договору, цей кредитний договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений веб-сайті товариства miloan.ua.
Розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього кредитного договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію товариства про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього кредитного договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення товариству електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається товариством електронним повідомленням (sms) на мобільний телефонний номер позичальника або передається іншим чином засобами зв`язку, вказаними позичальником під час реєстрації особистого кабінету, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту) в особистому кабінеті на сайті товариства. 
Згідно з п. 6.3 Договору, приймаючи пропозицію товариства про укладання цього кредитного договору, позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами (у т.ч. Правилами та Графіком розрахунків) Договору в цілому та підтверджує в тому числі, що: він ознайомлений, погоджується з усіма визначеними умовами та змістом, повністю розуміє і зобов`язується неухильно дотримуватись умов Кредитного договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) товариством, що розміщені на веб-сайті товариства та є невід`ємною частиною цього договору. 
Відповідно до наданої АТ «Ощадбанк» інформації за № 46/12.11/98719/2026/БТ від 16.07.2026 на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) в банку емітована карта за № НОМЕР_4 ( НОМЕР_5 ) на яку згідно з меморіальним ордером № 3875166520 від 22 січня 2020 року були зараховані кошти на суму 7000 грн.
Згідно з відомостями про щоденні нарахування за кредитним договором № 1557776, які складені ТОВ «Мілоан» ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) жодних погашень не здійснювала. В свою чергу ТОВ «Мілоан» здійснювало нарахування відсотків за період з 22.01.2020 по 19.04.2020 за користування кредитом за процентною ставкою 2,5 % на загальну суму 15750,00 грн, також в період з 20.02.2020 по 15.03.2020 здійснювало нарахування за процентною ставкою 2% на загальну суму 3500 грн та 23.03.2020 нараховані проценти за порушення зобов`язання у сумі 2100 грн.
10 грудня 2020 року між ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений договір відступлення прав вимоги № 55-МЛ, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» перейшло право вимоги за кредитними договорами, зазначеними у реєстрі боржників, в тому числі право вимоги до боржника ОСОБА_1 за договором № 1557776 від 20 січня 2020 року, що підтверджується актом приймання-передачі реєстру боржників від 10.12.2020 до договору відступлення прав вимоги №55-МЛ від 10 грудня 2020 року, платіжною інструкцією № 20391 від 10.12.2020 та витягом з реєстру боржників від 10 вересня 2025 року до договору відступлення прав вимог № 55-МЛ від 10.12.2020.
Зокрема відповідно до витягу з реєстру боржників до договору відступлення прав вимог № 55-МЛ від 10 грудня 2020 року до позивача перейшло право вимоги до відповідача за кредитним договором № 1557776 від 20 січня 2020 року на загальну суму 25550 грн, з яких: 7000 грн - залишок по тілу кредиту; 15750 грн - залишок по відсотках; 1400 грн - залишок по комісії та 1400 грн - залишок по штрафах/пені.
Претензією № 20276485/4450 від 01 квітня 2026 року позивач повідомив відповідача про відступлення права вимоги та направив вимогу про сплату боргу.
Відповідно до виписки з особового рахунка за Кредитним договором № 1557776 від 20 січня 2020 року заборгованість ОСОБА_1 станом на 14 квітня 2026 року становить 25550 грн, з яких: 7000 грн - залишок по тілу кредиту; 15750 грн - залишок по відсотках; 1400 грн - залишок по комісії та 1400 грн - залишок по штрафах/пені.
Вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши та оцінивши в судовому засіданні письмові докази в їх сукупності, встановивши таким чином фактичні обставини справи, суд вважає, що позовна заява підлягає до часткового задоволення, виходячи з такого.
За правилом частини першої статті 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено статтею 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
У статті 526 ЦК України визначено те, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується також Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію».
Зокрема, в ст. 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено те, що Договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
Згідно із пунктом 6 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» (далі - Закон) визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому, одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір (пунктом 12 частини 1 статті 3 Закону).
Відповідно до частини 3 статті 11 Закону електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини 4 статті 11 Закону).
Згідно із частиною 6 статті 11 Закону відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом частини 8 статті 11 Закону у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Із системного аналізу положень вище вказаного законодавства встановлено, що з урахуванням особливостей договору, щодо виконання якого виник спір між сторонами, його укладання в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему позивача можливе за допомогою електронного цифрового підпису відповідача лише за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами цього правочину.
В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Суд з матеріалів справи встановив те, що ОСОБА_1 за особливостями укладення кредитного договору в електронній формі шляхом підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором V8335420.01.2020 уклала договір про споживчий кредит № 1557776 з ТОВ «Мілоан». 
Відповідач перед укладенням кредитного договору ідентифікована ТОВ «Мілоан», що підтверджується матеріалами справи.
Аргументи відповідача про те, що в матеріалах справи відсутні належним чином підписаний кредитний договір та графік розрахунків сторонами суд не бере до уваги, оскільки надана позивачем довідка, яка видана ТОВ «Мілоан» свідчить про підписання цього договору ОСОБА_1 елетронним підписом одноразовим ідентифікатором, який їй був надісланий на номер телефону НОМЕР_3 . Водночас жодних доказів, які б спростовували те, що ОСОБА_1 договору не підписувала та даним номером телефону не користувалась, відповідач не надала. Самі заперечення з цього приводу є недостатніми. 
Разом з тим у наданій АТ «Ощадбанк» інформацій щодо ідентифікації ОСОБА_1 є записи про наявність фінансового номеру телефону, яким користується відповідач, а саме НОМЕР_6 . 
Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. 
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах: від 08 квітня 2026 року у справі № 705/1938/25 (провадження № 61-13271св25); від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449 св 19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203 св 20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.
Отже, у відповідності до вимог ч.6 та 8 ст.11 і ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», відповідач ознайомився та погодився з умовами договору, а тому сторони досягли усіх істотних умов щодо суми кредиту, строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, розмір і тип процентної ставки та уклали в належній формі кредитний договір.
В підтвердження виконання первинним кредитором своїх зобов`язань за кредитним договором в АТ «Ощадбанк» за клопотанням сторони позивача витребувана інформація, яка підтверджує факт переказу грошових коштів ТОВ «Мілоан» на картковий рахунок відповідача. 
Таким чином, суд вважає доведеним факт укладення між позивачем та відповідачем кредитного договору, а також факт виконання ТОВ «Мілоан» своїх обов`язків, передбачених договором, що полягало в перерахуванні на картковий рахунок ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 7000 грн на платіжний засіб, зазначений в договорі. Також суд вважає доведеним факт переходу права вимога позивача до відповідача з вимогою про стягнення заборгованості за зобов`язаннями за договором про споживчий кредит. 
За приписами частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Як слідує зі змісту частини другої статті 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частинами першою та другою статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України). 
Згідно частини першої статті 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Разом з тим, вцивільних (господарських) справах стандартом доказування є «перевага доказів», стандарт також відомий як «баланс ймовірностей», де основним принципом є змагальність сторін, а суд виступає лише арбітром.
Верховний Суд в ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічний стандарт доказування застосовано, зокрема, Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, Касаційним господарським судом у складі Верховного Суду у постановах від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 14.12.2021 у справі №917/2117/19.
Як зазначалось вище наявні в матеріалах справи докази підтверджують перехід права вимоги до позивача в частині стягнення заборгованості з відповідача за договором № 1557776 від 20 січня 2020 року, однак суд не погоджується із розміром заборгованості, право вимоги на яку первісний кредитор відступив ТОВ «ФК «Кредит-Капітал».
У відповідності до умов договору про споживчий кредит № 1557776 від 20 січня 2020 року строк надання кредиту до 19 лютого 2020 року (30 днів). За користування кредитом в межах строку його надання умовами договору визначена фіксована процентна ставка у розмірі 2,5 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом. Також умовами договору визначений розмір процентів за прострочений кредит у розмірі 2 % від суми невикористаного грошового зобов`язання, але в будь-якому випадку не більше 50 відсотків від загальної суми отриманого кредиту (п.п. 2.2.3 Договору). Водночас умовами кредитного договору (п. 4.1 Договору) визначає, що незважаючи на інші умови Договору сторони домовились про те, що якщо позичальник всупереч умовам договору продовжує користуватись кредитом після спливу терміну повернення кредиту, проценти за стандартною ставкою у розмірі 2,5 % в період прострочення позичальника нараховуються за вибором позикодавця в якості процентів за користування кредитом або в якості процентів передбачених ст. 625 ЦК України. 
Згідно з відомостями про щоденні нарахування за кредитним договором № 1557776, які складені ТОВ «Мілоан» здійснювало нарахування відсотків за період з 22.01.2020 по 19.04.2020 за користування кредитом за процентною ставкою 2,5 % на загальну суму 15750,00 грн, також в період з 20.02.2020 по 15.03.2020 здійснював нарахування за процентною ставкою 2% на загальну суму 3500 грн та 23.03.2020 нараховані проценти за порушення зобов`язання у сумі 2100 грн.
У відповідності до висновку Великої Палати Верховного Суду, який зазначений у постанові від 04.02.2020 справа № 912/1120/16 (п. 6.28) поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, тому регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України і охоронна норма ч. 2 ст. 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно.
На період після прострочення виконання зобов`язання з повернення кредиту, кредит боржнику не надається, боржник не може правомірно не повертати кредит, а тому кредитор вправі вимагати повернення боргу разом з процентами, нарахованими на час спливу строку кредитування. Тобто боржник у цьому разі не отримує від кредитора відповідне благо на період після закінчення кредитування, а тому й не повинен сплачувати за нього проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України; натомість настає відповідальність боржника - обов`язок щодо сплати процентів відповідно до ст. 625 ЦК України у розмірі, встановленому законом або договором.
Добросовісний кредитор укладаючи договори зі споживачем розраховує на повернення кредитних коштів та відсотків за користування кредитом в межах погодженого сторонами договору строку, відповідно й обов`язком споживача у такому договорі визначено своєчасну сплату кредиту.
У зв`язку з цим, несвоєчасне повернення відповідачем кредиту є саме порушенням споживачем договірних зобов`язань за укладеним договором, а не відкладальною обставиною.
Зазначення у договорі різних процентних ставок призводить до неправильного, а то й різного тлумачення та розуміння його сторонами договору, зокрема, позичальником.
Оскільки ці правила не дають можливості визначити справжній зміст відповідної умови кредитного договору № 1557776 щодо розміру процентної ставки, яка б мала застосовуватись у разі порушення зобов`язання позичальником, то в цьому випадку потрібно застосовувати правило тлумачення Contra proferentem.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 14.04.2022 у справі № 944/3046/20 виснував про те, що у разі, якщо з`ясувати справжній зміст відповідної умови договору неможливо за допомогою загальних підходів до тлумачення змісту правочину, передбачених у частинах третій та четвертій статті 213 ЦК України, слід застосовувати тлумачення «contra proferentem». «Contra proferentem» (лат. «verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem») - слова договору повинні тлумачитися проти того, хто їх написав. Особа, яка включила ту або іншу умову в договір, повинна нести ризик, пов`язаний з неясністю такої умови. Це правило застосовується не тільки в тому випадку, коли сторона самостійно розробила відповідну умову, але й тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. Це правило підлягає застосуванню не тільки щодо умов, які «не були індивідуально узгоджені» («no individually negotiated»), але також щодо умов, які хоча і були індивідуально узгоджені, проте були включені в договір «під переважним впливом однієї зі сторін».
Згідно з висновками, викладеними в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05.10.2022 у справі № 352/1950/15-ц, сontra proferentem має на меті поставити сторону, яка припустила двозначність, в невигідне становище, оскільки саме вона допустила таку двозначність. Contra proferentem спрямований на охорону обґрунтованих очікувань сторони, яка не мала вибору при укладенні договору (у тому числі при виборі мови і формулювань). Сontra proferentem застосовується у тому випадку, коли очевидно, що лише одна сторона брала участь в процесі вибору відповідних формулювань чи формулюванні тих або інших умов в договорі чи навіть складала проект усього договору або навіть тоді, коли сторона скористалася стандартною умовою, що була розроблена третьою особою. У разі неясності умов договору тлумачення умов договору повинно здійснюватися на користь контрагента сторони, яка підготувала проект договору або запропонувала формулювання відповідної умови. Поки не доведене інше, презюмується, що такою стороною була особа, яка є професіоналом у відповідній сфері, що вимагає спеціальних знань.
Зазначення в договорі різних процентних ставок призвело до неясності такої умови договору, що в цьому випадку слід тлумачити проти того, хто їх написав (Contra proferentem), а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення нарахованих відсотків за договором № 1557776 від 20 січня 2020 року в період з 20.02.2020 по 19.04.2020 (тобто поза межами строку кредитування) за процентною ставкою 2,5 % у розмірі 10500 грн, оскільки одночасно ТОВ «Мілоан» здійснювало нарахування відсотків за 2 % ставкою, що передбачено п.п. 4.1 Договору), а саме в період з 20.02.2020 по 15.03.2020. 
Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на його користь заборгованості за штрафом/пенею у розмірі 1400 грн, суд зазначає таке.
У зв`язку з порушенням грошового зобов`язання настає відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України. 
Разом з тим у відповідності до приписів ч. 4 ст. 14 ЦК України особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства.
Пунктом 15 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України визначено те, що у разі прострочення позичальником у період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби COVID-19, або/та у тридцятиденний строк після дня завершення дії такого карантину виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від обов`язків сплатити на користь кредитодавця (позикодавця) неустойку, штраф, пеню за таке прострочення.
Згідно з п. 6 розділу IV Закону України «Про споживче кредитування» (у редакції на час виникнення спірних правовідносин), у разі прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань за договором про споживчий кредит (в тому числі, але не виключно, прострочення споживачем у період з 01 березня 2020 року по останній календарний день місяця (включно), в якому завершується дія карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України на всій території України з метою запобігання поширенню на території України коронавірусної хвороби (COVID-19), виконання зобов`язань зі сплати платежів) споживач звільняється від відповідальності перед кредитодавцем за таке прострочення. В тому числі, але не виключно, споживач в разі допущення такого прострочення звільняється від обов`язків сплачувати кредитодавцю неустойку (штраф, пеню) та інші платежі, сплата яких передбачена договором про споживчий кредит за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) споживачем зобов`язань за таким договором. 
Згідно з постановою Кабінету Міністрів України № 651 від 27.06.2023 карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, відмінили з 24.00 год 30.06.2023 на всій території України.
Відповідно до відомостей про щоденні нарахування та погашення за договором № 1557776, ТОВ «Мілоан» здійснило нарахування процентів за прострочення виконання зобов`язання за договором за 2 % ставкою в період з 20.02.2020 по 15.03.2020 на загальну суму 3500 грн. Водночас позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за штрафом/пенею у розмірі 1400 грн, що свідчить про його нарахування до початку дії карантину на території України, відтак такий вид заборгованості є обгрунтованим.
Щодо вимоги про стягнення заборгованості за комісією за надання кредиту в розмірі 1400 грн, слід зазначити таке.
Відповідно до вимог п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно з вимогами ч. 2 ст. 8 цього Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і повернення кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахункове-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Відповідно до вимог ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Згідно з вимогами ч.ч. 1, 2, 5, 7 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору. Якщо до положення вносяться зміни, такі зміни вважаються чинними з моменту їх внесення.
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Надання грошових коштів за укладеним кредитним договором відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України є обов`язком фінансової установи, виконання такого обов`язку не може обумовлюватися будь-якою зустрічною оплатою з боку позичальника. Оскільки надання кредиту це обов`язок фінансової установи за кредитним договором, то така дія як надання фінансового інструменту чи моніторинг заборгованості по кредиту не є самостійною послугою, що замовляється та підлягає оплаті позичальником на користь фінансової установи. Надання фінансового інструменту є фактично наданням кредиту позичальнику, така операція, як і моніторинг заборгованості по кредиту, відповідає економічним потребам лише самої фінансової установи та здійснюється при виконанні прав та обов`язків за кредитним договором, а тому такі дії фінансової установи не є послугами, що об`єктивно надаються позичальнику.
Подібні правові висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 09 грудня 2019 року в справі № 524/5152/15.
Умови договору про сплату позичальником на користь банку винагороди за надання фінансового інструменту, відсотків за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу, тобто за дії, які банк здійснює на власну користь, що є несправедливим, суперечить принципу добросовісності, є наслідком істотного дисбалансу договірних прав і обов`язків на погіршення становища споживача, за своєю природою є дискримінаційним та таким, що суперечить моральним засадам суспільства.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду, від 21 квітня 2021 року в справі № 677/1535/15, від 21 липня 2021 року в справі № 751/4015/15, від 15 грудня 2021 року в справі № 209/789/15, від 12 квітня 2022 року в справі № 640/14229/15 та від 20 липня 2022 року у справі № 343/557/15-ц.
З огляду на наведене, суд приходить до висновку про те, що положення кредитного договору щодо сплати позичальником на користь кредитодавця комісії за надання кредиту в розмірі 1400 грн суперечать положенням ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» і є нікчемними з моменту укладення договору, а відтак відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за комісією за надання кредиту в розмірі 1400 грн.
Враховуючи вищенаведене з ОСОБА_1 підлягає стягненню на користь позивача заборгованість за договором № 1557776 від 20.01.2020 в розмірі 13650 грн, з яких: 7000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 5250 грн - заборгованість за процентами, які нараховані в період строку кредитування та 1400 грн - заборгованість за штрафом/пенею, позовна вимога в частині стягнення заборгованості за комісією у розмірі 1400 грн, а також суми заборгованості за нарахованими відсотками у розмірі 10500 грн задоволенню не підлягає.
Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого. 
За п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Надання правничої допомоги у справі доводиться наданими позивачем доказами. 
01 липня 2025 року між АО «Апологет» та клієнтом ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» укладений Договір про надання правової (правничої) допомоги № 0107.
Відповідно до пункту 1.1 клієнт замовляє, приймає та оплачує, а виконавець надає послуги правової (правничої) допомоги, адвокатського захисту, представництва клієнта у всіх судах загальної юрисдикції, а також у відносинах з юридичними особами незалежно від форми власності, та надає інші послуги, необхідні для забезпечення належного захисту прав та законних інтересів клієнта. 
АО «Апологет» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» 11.05.2026 підписали акт № Д/25353 відповідно до якого сторони підтвердили факт надання АО та прийняттям клієнтом послуг, а саме по боржнику ОСОБА_1 за кредитним договором № 1557776 від 20.01.2020. Сума наданих послуг складає 8000 грн. Розрахунок за надані послуги здійснюються протягом року з моменту підписання акту. 
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі Схід/Захід Альянс Лімітед проти України (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
Зазначений правовий висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
Відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Ґрунтуючись на вказаному принципі, при здійсненні дослідження та оцінки наданих сторонами доказів суд враховує, зокрема, пов`язаність витрат на правову допомогу з розглядом справи, обґрунтованість витрат та їхню пропорційність до предмета спору.
З урахуванням положень наведених норм та зазначених фактичних обставин справи, складності справи, спрощеного порядку її розгляду, керуючись у тому числі такими критеріями, як обґрунтованість та пропорційність до предмета спору, а також враховуючи критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та її складності, суд дійшов висновку про зменшення розміру витрат ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» на професійну правничу допомогу. Відповідно позивачу за рахунок відповідача необхідно відшкодувати витрати на правничу допомогу, понесені при розгляді даної справи в Монастириському районному суді у розмірі 4 000 грн, так як на думку суду, саме такий розмір правової допомоги буде співмірним заявленим позовним вимогам та складності справи.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При зверненні до суду позивач сплатив судовий збір з урахуванням коефіцієнту 0,8 передбаченого ч.3 ст.4 Закону України «Про судовий збір» у розмірі 2 662,40 грн.
У силу вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» слід стягнути 1422,38 грн (13650 грн * 2662,40 грн / 25550 грн) сплаченого судового збору та 2136,99 грн (13650 грн * 4000 грн / 25550 грн) витрат на професійну правничу допомогу, тобто пропорційно розміру задоволених позовних вимог 
На підставі наведеного та керуючись статтями 4, 12, 76, 77, 78, 80, 81, 141, 247, 258, 259, 264, 265, 280282, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

у х в а л и в:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити частково. 
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» заборгованість за кредитним договором № 1557776 від 20 січня 2020 року в розмірі 13650 (тринадцять тисяч шістсот п`ятдесят) грн 00 коп, з яких: 7000 (сім тисяч) грн 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 5250 (п`ять тисяч двісті п`ятдесят) грн 00 коп. - заборгованість за процентами та 1400 (одна тисяча чотириста) грн 00 коп. - заборгованість за штрафом/пенею.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» судові витрати, а саме 1422 (одна тисяча чотириста двадцять дві) грн 38 коп. сплаченого судового збору та 2136 (дві тисячі сто тридцять шість) грн 99 коп. витрат на професійну правничу допомогу. 
У решті позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал», місцезнаходження: вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус, м. Львів, код ЄДРПОУ 35234236.
Відповідач:  ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Головуючий суддя А.З. Пасічник