КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
03680 м. Київ , вул. Солом`янська, 2-а 

Номер апеляційного провадження: 22-ц/824/258/2025 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 грудня 2025 року м. Київ
Справа № 759/4415/23

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді-доповідача Ящук Т.І., 
суддів Кирилюк Г.М., Рейнарт І.М. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», яка подана представником Денисюк Світланою Олександрівною, на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 серпня 2023 року, ухвалене у складі судді Горбенко Н.О., 
у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

У березні 2023 року позивач ТОВ «Діджи Фінанс» звернувся до Святошинського районного суду міста Києва із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 58 608 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 20.08.2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 200091337, за умовами якого останній отримав у користування кредитні кошти в розмірі 20 150 грн., з встановленим строком користування з 20.08.2014 по 20.05.2017 року, а відповідач зобов`язався повернути отримані кошти у встановлений в кредитному договорі строк та сплатити відсотки за користування коштами.
20 липня 2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20 липня 2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071 проведеного 15 червня 2020 року, що підтверджено постановою Північного апеляційного господарського суду від 01 липня 2021 року у справі № 910/11298/16, відповідно до якої позивача визнано єдиним та належним кредитором за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський». Таким чином, банк, правонаступником якого є ТОВ «Діджи Фінанс», свої зобов`язання за кредитним договором виконав належним чином, в той же час відповідач порушив умови кредитного договору щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк.
Станом на 13.03.2023 року заборгованість відповідача за кредитним договором становить 58 608 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 19 485 грн. 77 коп., заборгованість за відсотками - 39 122 грн. 23 коп.

Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 08 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Не погоджуючись з рішенням, представник позивача ТОВ «Діджи Фінанс» - Денисюк С.О. звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги, зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції, що « у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити у зв`язку з недоведеністю факту переходу від ПАТ «Банк Михайлівський» до позивача права вимоги за кредитним договором № 200091337 від 20.08.2014 року» з наступних підстав.
Зазначає, що доказами відступлення прав вимоги за кредитним договором № 200091337 від 20 серпня 2014 року від ПАТ «Банк Михайлівський» до нового кредитора ТОВ «Діджи Фінанс» є:Договір відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020 року, що підтверджує факт укладення, підписання договору; платіжне доручення про оплату за Договором відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 7БМ від 20.07.2020 року, що підтверджує факт дотримання умов договору; витяг з додатку № 1 до договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020 р., що містить відомості за яким саме кредитним договором було відступлено право вимоги новому кредитору.
Отже, на підтвердження факту відступлення права вимоги за кредитним договором №200091337 від 20.08.2014 року від ПАТ «Банк Михайлівський» до нового кредитора ТОВ «Діджи Фінанс», позивачем було надано до суду разом із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним, договором № 200091337 від 20.08.2014 року, укладеним між ПАТ «Банк Михайлівський» та   ОСОБА_1 , копії всіх зазначених документів. Також, відповідні копії було надіслано для ознайомлення і відповідачу разом із копією позовної заяви.
Крім того, суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначає: «суд звертає увагу, що позивачем не надано Додатку № 1 до договору про відступлення право вимоги № 7JSM від 20.07.2020 року.
Проте, звертає увагу суду, що додаток № 1 до договору про відступлення права вимоги № 7_БМ від 20.07.2020 року в цілому містить 344 аркуші або 687 сторінок (підтвердження додається), у зв`язку з чим, ТОВ «Діджи Фінанс» надало до суду витяг з додатку № 1 до договору відступлення (купівлю-продаж) прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020 року, що містить ідентичні відомості, що і Додаток №1 до Договору № 7БМ від 20.07.2020 року, але виключно інформацію, що стосуються Кредитного договору № 200091337 від 20.08.2014 року та особи ОСОБА_1 , оскільки інші відомості не є предметом розгляду даної цивільної справи.
Також згідно з п. 3.8 Заяви (оферта) № 200091337 від 20.08.2014,   ОСОБА_1 своїм підписом під заявою погодився та підтвердив, що до підписання цієї заяви він був в повному обсязі в письмовій формі повідомлений про наявні в Банку Умови по картках, фінансові умови Договору про картку (включаючи інформацію про кредити, їх вартість), які окрім Розділу «Договір про надання та використання платіжної картки» ОП заяви містяться також в Умовах по картках, про порядок обчислення процентних доходів, перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісійних винагород, предмет кожної супутньої послуги, обґрунтування вартості супутньої послуги, правило за яким змінюється процентна ставка за кредитом, з умовами одержання картки, переліком необхідних документів, тарифами по картках.
Таким чином, відповідно до частини III довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту Platinum CashBack (неіменна)», сума наданого кредиту   ОСОБА_1 - до 50 000 грн. - розмір кредитного ліміту, який встановлюється при видачі кредитної картки. Орієнтовна сукупна вартість кредиту - 23186 грн. 55 коп., а також, згідно частини III довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту «Visa Platinurr CashBack (неіменна)», процентна ставка за кредитом (річних) у грн. ставить - 58,8 %, що нараховується на залишок заборгованості по кредиту.
Крім того, згідно п. 3.3 заяви (оферти) № 200091337 від 20.08.2014 року, ОСОБА_1 своїм підписом під заявою погодився та підтвердив, що розмір наданих йому кредитних коштів банком не може перевищувати зазначений в ОП заяви «Бажаний кредитний ліміт та ліміт по картці, визначений Банком самостійно. Отже, банком був встановлений кредитний ліміт: 50 000 грн. (сума було за можливе зняти з картки), при цьому із зазначенням бажаного розміру кредиту 10 000 грн.
Так, згідно витягу з Додатку 1 до Договору про відступлення прав вимоги №7_БМ від 20.07.2020 року, сума, яку було видано банком   ОСОБА_1 становила 20 150 грн. А отже, не перевищувала кредитний ліміт, що був встановлений банком в розмірі 50 000 грн.
Згідно додатку 1 до договору про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020 року, банком було відступлено ТОВ «Діджи Фінанс» суму простроченої заборгованостям яка виникла із порушення відповідачем   ОСОБА_1 свого зобов`язання перед банком, а саме: умов Кредитного договору - заяви (оферти) № 200091337 від 20.08.2014 року щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків за користування кредитними коштами в повному обсязі та у визначений строк.
Таким чином, станом на дату укладення договору про відступлення прав вимоги сума заборгованості в загальному розмірі складала 58 608 грн., яка мала такі складові:  заборгованість за кредитом - заборгованість за тілом кредиту в розмірі 19 485 грн. 77 коп.; заборгованість за відсотками - заборгованість за доходами в розмірі 39 122 грн. 23 коп., а разом 58 608грн.
Зазначає, що Додаток № 1 до Договору № 7_БМ від 20.07.2020 року, містить відомості за яким саме кредитним договором було відступлено право вимоги новому кредитору. Також, в даному додатку є відомості щодо загальної суми заборгованості та її складових: заборгованості за кредитом та заборгованості за відсотками. Окрім того, у витязі міститься інформація надана банком як стороною кредитних правовідносин, щодо суми договору (тіло кредиту), дати відкриття кредитного договору та закінчення кредитного договору.
Також заперечує висновки суду першої інстанції щодо первісних документів, та вказує, що господарські операції на підставі договору № 200091337 від 20 серпня 2014 року проводились ПАТ «Банк Михайлівський» відповідно до вимог НБУ та умов договору. А відтак, такі документи як первинні бухгалтерські документи та банківські виписки можуть бути в наявності у первісного кредитора - ПАТ «Банк Михайлівський». 
Відповідно до розділу 3 ст. 8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.
З зазначеного вбачається, що інформація про стан рахунку відповідача є недоступною для ТОВ «Діджи Фінанс».
Крім того, вимогами чинного законодавства України та умовами договору про відступлення прав вимоги № 7_БМ від 20.07.2020 року не передбачена передача програмного забезпечення, що здійснює нарахування заборгованості по сплаті тіла кредиту, нарахуванню відсотків та пені, а також його детального розрахунку з формулою її формування. Це пов`язано з тим, що в разі відступлення права вимоги вже за існуючою заборгованістю фактор, відповідно до умов договору факторингу, не має право нарахувати відсотки, комісію, неустойку, що передбачені умовами кредитного договору.
Вказує, що позивачем також було надіслано запит до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб щодо надання документів, які підтверджують заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 200091337 від 20.08.2014 року.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.
Вказує, що позивачем до апеляційної скарги було долучено додаткові документи, які суду першої інстанції не надавались, а саме: копія платіжного доручення до договору № 7_БМ від 20.07.2020 року; копія витягу з Додатку 1 до Договору факторингу № 7 БМ від 20.0.2020 (ст. 1, 366, 686, 687), з інформацією щодо кількості аркушів Додатку; копія запиту щодо надання документів № б/н від 04.09.2023.
Проте, відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, ці документи не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції, оскільки позивач не обґрунтував неможливість їх подання до суду першої інстанції.
Крім того, позивачем не надано бухгалтерських банківських документів на підтвердження видачі коштів та наявної кредитної заборгованості. Розрахунок позивача щодо заборгованості та її погашення ОСОБА_2 в розмірі 664,23 грн., не може вважатися підтвердженням користування кредитними коштами відповідачем ОСОБА_1 , оскільки до справи не було долучено жодних документів про поручительства ОСОБА_2 як і не було долучено документа про сплату за кредитним договором № 200091337.
Також відповідач звертає увагу на пропуск строку позовної давності. Кредитний договір від 20.08.2014 року було укладено на строк до 20.05.2017 року. Строк звернення до суду з позовом сплив 21.05.2020 року. Право вимоги перейшло до ТОВ «Діджи Фінанс» 20.07.2020 року, тобто після спливу строку позовної давності, а позов було подано лише 13.03.2023 року. Відповідачем до суду першої інстанції було подано заяву про застосування строку позовної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто апеляційним судом відповідно до ст. 369 ЦПК України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без повідомлення учасників справи.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано належних доказів перерахування кредитних коштів ПАТ «Банк Михайлівський» на рахунок відповідача, що могло б підтвердити факт виникнення заборгованості останнього за кредитом, не надано документів у підтвердження видачі коштів та наявної кредитної заборгованості, не надано обґрунтованого розрахунку заборгованості за вказаним кредитом.
Також, позивачем не надано до суду будь-яких первинних документів, передбаченими законодавчими та нормативними актами, на підставі яких суд мав би можливість встановити факти надання позивачем та отримання відповідачем кредитних коштів, їх розміру, а також будь-яких документів, на підставі яких суд міг би перевірити правильність розрахунку заборгованості відповідача.
Колегія суддів погоджуєтьсяз такими висновками суду першої інстанції.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 20.08.2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 200091337, який складається з заяви (оферти) від 20.08.2014 року № 200091337, анкети від 20.08.2014 року № 596047, довідки про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту від 20.08.2014 року та тарифів, погоджених відповідачем 20.08.2014 року (а.с. 6-10).
За умовами укладеного договору відповідач отримав кредит (кредитний ліміт) до 50 000 грн. на 12 місяців, з фіксованою процентною ставкою.
20.07.2020 року ТОВ «Діджи Фінанс» набуто право вимоги за кредитними договорами, укладеними з позичальниками ПАТ «Банк Михайлівський», на підставі договору № 7_БМ від 20.07.2020 року, укладеному за результатами публічних торгів (аукціону) лоту № GL16N618071, проведеного 15.06.2020 року. За цим Договором в порядку та на умовах, що визначені в Договорі, банк відступає новому кредитору належні банку, а новий кредитор набуває права банку до позичальників та/або заставодавців (іпотекодавців) та/або поручителів та/або фізичних осіб, зазначених у Додатку № 1 до цього Договору, надалі - Боржники, включаючи права вимоги до правонаступників божників, спадкоємців боржників або інших осіб, до яких перейшли обов`язки Боржників, за кредитними договорами (а.с. 11-13).
Згідно з додатком № 1 до Договору № 7_БМ від 20.07.2020 року, витяг з якого подано до суду, ОСОБА_1 за кредитним договором № 2200091337 зі строком дії до 20.05.2017 року має суму видачі кредиту 20 150,00 грн., загальний залишок заборгованості 58 608,00 грн., з яких: заборгованість за кредитом - 19 485,77 грн., заборгованість за відсотками - 39 122,23 грн. (а.с. 5).
Згідно з Додатком № 1 до Договору факторингу № 7_БМ із відступленням прав грошової вимоги за кредитними договорами від 20 липня 2020 року, ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 2200091337 від 20.08.2014 року зі строком закінчення 20.05.2017 року, суму видачі кредиту 20 150,00 грн., сума заборгованості за тілом кредиту становить 19485,77 грн., заборгованість за доходами 39122,23 грн. (а.с. 5).
З матеріалів справи вбачається, що 19 грудня 2022 року на адресу відповідача було надіслано претензію про сплату заборгованості за кредитним договором в строк до 31.01.2023 (а.с. 18-19).

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
За змістом частини другої статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти. Розмір процентів може встановлюватися договором.
У відповідності до частини 1 статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
За статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
За загальним правилом заміна кредитора у зобов`язанні не вимагає згоди на це боржника, якщо інше не передбачено законом або договором.
Згідно з частиною 2 статті 517 ЦК України боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, чи який вважає, що йому не надано належних доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредиту, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору (а не новому) і таке виконання є належним. Інших правових наслідків факт не повідомлення боржника про заміну кредитора чи ненадання йому доказів на підтвердження відступлення прав вимоги новому кредитору законом не передбачено.
Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з частиною першою статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Частиною третьою статті 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем до суду першої інстанції на підтвердження факту заборгованості та її розміру було надано заяву (оферту) від 20.08.2014 року № 200091337 (а.с.6), анкету від 20.08.2014 року № 596047 (а.с.6), довідку про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту в рамках карткового продукту від 20.08.2014 року (а.с.8), тарифи по продукту «Visa Platinum CashBack» (а.с.9), договір №7_БМ про відступлення права вимоги від 20.07.2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (а.с. 11-12) та додаток № 1 до договору факторингу №7_БМ із відступленням права вимоги за кредитними договорами від 20.07.2020 року (а.с. 5).
Однак позивачем не було подано до суду виписки з карткового рахунку відповідача, а також розрахунку заборгованості за кредитним договором.
Таким чином, єдиним документом, в якому зазначений розмір кредитної заборгованості, є додаток №1 до договору факторингу №7_БМ від 20 липня 2020 року, в якому зазначено, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 200091337 від 20.08.2014 року зі строком закінчення 20.05.2017 року, сума заборгованості за тілом кредиту становить 19485,77 грн., заборгованість за відсотками становить 39122,23 грн. (а.с. 5).
Проте, колегія суддів вважає, що додаток №1 до договору факторингу №7_БМ від 20 липня 2020 року не є належним доказом наявності заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором, її розміру та періоду виникнення, оскільки анкетою відповідача, заявою (офертою) від 20.08.2014 року, довідкою про умови кредитування передбачено видачу кредиту не у вигляді фіксованої суми одноразово, а шляхом встановлення кредитного ліміту на картковий рахунок у вигляді відновлювальної кредитної лінії. Зазначена форма кредитування передбачає видачу кредитних коштів протягом певного періоду часу, протягом якого відбувається як отримання кредитних коштів позичальником, так і погашення заборгованості, тому у даному випадку доказів наявності укладення кредитного договору позичальником не є достатньо для підтвердження факту наявності кредитної заборгованості та її розміру. 
У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року в справі №355/558/18 викладено висновок, що виписка про рух коштів по рахунку свідчить про фактичне отримання кредитних коштів та наявність заборгованості за тілом кредиту. Зазначене узгоджується з позицією Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі № 161/5267/20.
У постановах Верховного Суду від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 (провадження № 61-9618св19), від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц (провадження № 61-16754св19), від 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц (провадження № 61-22158св19) вказано, що доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням Закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі. Разом із тим відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту. Аналогічна за змістом норма закріплена у пункті 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що виписки за картковими рахунками (за кредитним договором) можуть бути належними доказами щодо заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів вважає, що на підтвердження своїх позовних вимог щодо наявності у відповідача заборгованості за кредитом позивач мав можливість додати до позовної заяви документальне обґрунтування кредитної заборгованості, зокрема виписку по особовому рахунку позичальника та детальний розрахунок, на підставі яких суд першої та (або) суд апеляційної інстанції був би спроможний самостійно здійснити перевірку наявності кредитної заборгованості, підстав для задоволення заяви відповідача про застосування позовної давності, оскільки ОСОБА_1 вважає її пропущеною. 
Проте, під час розгляду справи позивач не надав належних та допустимих доказів, що є його процесуальним обов`язком в силу положень статей 12, 81 ЦПК України, на підтвердження наявності заборгованості та визначеного ним у позовній заяві розміру заборгованості за кредитним договором.
Аналогічна позиція викладена Верховим Судом у постанові від 01 лютого 2023 року у справі № 199/7014/20.
Відповідно до ч.5 ст.177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги (якщо подаються письмові чи електронні докази позивач може додати до позовної заяви копії відповідних доказів).
Таким чином, позивач як сторона по справі, зобов`язаний довести ті обставини, на які він посилається як на правову підставу своїх вимог, зокрема, невиконання відповідачем взятих на себе за договором грошових зобов`язань, суму боргу, подавши суду належні і допустимі докази, оскільки обов`язок подання доказів покладається на сторін.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами наявність у відповідача заборгованості за кредитним договором № 200091337 від 20.08.2014 року в загальному розмірі 58 608 грн., у зв`язку з чим апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову ТОВ «Діджи Фінанс».
Згідно з ч. 3 ст. 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
16 жовтня 2023 року до суду апеляційної інстанції засобами поштового зв`язку надійшла заява представника ТОВ «Діджи Фінанс» - Денисюк С.О. про долучення до матеріалів справи копію відповіді Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 57-11950/23 від 06.10.2023 та банківську виписку по рахунку ОСОБА_1 за кредитним договором № 200091337 від 20.08.2014 року за період з 23.05.2016 року по 27.07.2020 року.
Оскільки апелянтом у даній справі є позивач, то він мав об`єктивну можливість вчасно звернутись до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб з метою отримання банківської виписки з карткового рахунку ОСОБА_1 , ще до звернення до суду з позовом та додати докази до позовної заяви або подати їх суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів не приймає нові докази ТОВ «Діджи Фінанс», оскільки такі докази у суд першої інстанції ним не подавались, вони не були предметом дослідження суду першої інстанції та позивач із будь-якими заявами щодо долучення до справи вказаних доказів не звертався, будучи належним чином обізнаним про те, що справа судом першої інстанції призначена до розгляду у спрощеному провадженні без виклику учасників справи. 
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що ТОВ «Діджи Фінанс» не надав докази неможливості подання зазначених доказів до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, а тому підстави для прийняття нових доказів апеляційним судом - відсутні. 
Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхиляє.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, що відповідно до ст.375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374 - 375, 381 - 383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс», яка подана представником Денисюк Світланою Олександрівною, - залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 08 серпня 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків зазначених в пункті 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Суддя - доповідач: Ящук Т.І. 

Судді: Кирилюк Г.М.

Рейнарт І.М.