Справа № 161/23323/24 	Головуючий у 1 інстанції: Рудська С. М. 	
Провадження № 22-ц/802/965/26  	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 липня 2026 року        місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Киці С. І., Осіпука В. В.,
секретар Прядун Ю. В.
з участю: представника скаржника ОСОБА_1 
представника заінтересованої особи Шевчук Д. О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження, заінтересовані особи: ОСОБА_3 , Виконавчий комітет Луцької міської ради за апеляційною скаргою ОСОБА_2 подану її представником ОСОБА_1 на ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2026 року в складі судді Рудської С. М.,-
встановив:
У травні 2026 року ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_1 подала до суду скаргу на постанову головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Арсенюк О. В. від 05 березня 2026 року ВП №80400439 про відкриття виконавчого провадження, яка винесена під час примусового виконання виконавчого листа за рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2025 року у цивільній справі №161/23323/24 за позовом ОСОБА_3 , третя особа без самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача Виконавчий комітет Луцької міської ради, як орган опіки та піклування, до ОСОБА_2 про визначення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.
У скарзі заявила клопотання про поновлення строку на її подання.
Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2026 року постановлено поновити заявнику ОСОБА_2 процесуальний строк на звернення до суду зі скаргою на постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Арсенюк О.В. від 05.03.2026 року про відкриття виконавчого провадження № 80400439.
У задоволенні скарги ОСОБА_2 на постанову державного виконавця Відділу державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про відкриття виконавчого провадження – відмовити.
В апеляційній скарзі заявник просить ухвалу скасувати, постановити нове судове рішення про задоволення скарги.
Покликаючись на п.7 ч.4 ст. 4, п. 5 ч.1 ст.10 , 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» зазначає, що законом не передбачено застосування примусового виконання рішення про порядок спілкування з дитиною.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, спростовує аргументи апеляційної скарги, покликаючись на законність та обґрунтованість судового рішення.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваної ухвали, виходячи з наступного.
Встановлені судом обставини.
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 26 березня 2025 року, яке залишено без змін постановою Волинського апеляційного суду від 24 липня 2025 року, визначено ОСОБА_3 наступний спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом:
спілкування з малолітньою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за допомогою засобів телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку (у тому числі через програми Viber, Telegram, WhatsApp та через соціальні мережі тощо), що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дочкою, протягом 30 хвилин щосереди та щонеділі у період з 19.30 до 20.30 за українським часом з мобільного телефону чи з іншого пристрою, придбаного дитині ОСОБА_3 ;
до досягнення малолітньою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шестирічного віку спілкування із ОСОБА_3 проводити у присутності матері дитини ОСОБА_2 .
Сторони не досягли згоди стосовно добровільного виконання рішення суду.
На виконання вищенаведеного рішення судом 21 серпня 2025 року був виданий виконавчий лист, який перебуває на примусовому виконанні у Відділі державної виконавчої служби у місті Луцьку Львівського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, ВП №80400439.
Заходи примусового виконання рішення визначені статтею 10 Закону України «Про виконавче провадження передбачені заходи примусового виконання рішення .
Відповідно до положень цієї статті, заходами примусового виконання рішень є:
1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами;
2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника;
3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні;
4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем;
5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом.
Вказівка у ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» про можливість застосувати «інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом» означає, що перелік заходів процесуального примусу не є вичерпним.
Згідно з ч. І-3 ст. 64-1 Закону України «Про виконавче провадження» виконання рішення про встановлення побачення з дитиною полягає у забезпеченні боржником побачень стягувача з дитиною в порядку, визначеному рішенням. Державний виконавець здійснює перевірку виконання боржником цього рішення у час та місці побачення, визначених рішенням, а у разі якщо вони рішенням не визначені, то перевірка здійснюється у час та місці побачення, визначених державним виконавцем.
У разі невиконання без поважних причин боржником рішення державний виконавець складає акт та виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі, визначеному частиною першою статті 75 цього Закону. У постанові зазначаються вимога виконувати рішення та попередження про кримінальну відповідальність.
Відповідно до частини другої статті 159 СК України, суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування.
В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Колегія суддів погоджується з висновком суду про те, що визначений у рішенні від 26 березня 2025 року спосіб участі у спілкуванні та вихованні малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом спілкування дитини та батька за допомогою засобів телефонного, поштового, електронного та іншого зв`язку (у тому числі через програми Viber, Telegram, WhatsApp та через соціальні мережі тощо), що не передбачають безпосереднього фізичного спілкування між батьком та дочкою, є саме побаченням з дитиною, в розумінні статті 159 СК України, а також статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».
Суд обґрунтовано дійшов такого висновку ураховуючи обставини справи про визначення способу участі батька у спілкуванні з дитиною, зокрема того, що батько дитини - ОСОБА_3 проживає за кордоном, а тому здійснення побачень без безпосередньо фізичного контакту відбувається шляхом застосування сучасних засобів зв`язку, що відповідає завданню Сімейного кодексу України щодо забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що рішення Луцького міськрайонного суду про визначення способу участі у спілкування і вихованні дитиною в цій справі не передбачає примусового порядку його виконання, оскільки заявником не враховано сутності розглянутого позову та ухваленого рішення у справі, положень статті159 СК України , які підлягають застосуванню у системному зв`язку з приписами статті 64-1 Закону України «Про виконавче провадження».
Інші доводи апеляційної скарги зводяться то суб`єктивного тлумачення обставин справи, не враховують сутності ухваленого судом рішення , до виконання якого у добровільному порядку сторони згоди не дійшли, побудовані на тлумаченні окремих норм Закону України « Про виконавче провадження» без урахування приписів інших норм матеріального права , які підлягають застосуванню при вирішенні питання щодо можливості виконання в примусовому порядку рішення в цій справі та не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених в оскарженій ухвалі.
Відповідно до приписів статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи встановлені судом обставини справи та приписи статті 375 ЦПК України, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись статтями 368, 374, 375, 382, 389, 390 ЦПК України , апеляційний суд 
ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 подану її представником ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 червня 2026 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий

Судді