Справа № 583/4146/26
2/583/2073/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 вересня 2026 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді     Савєльєвої А.І.,
з участю секретаря судового засідання Доценко Т.Г., 
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Охтирка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ ПІВНІЧ», про стягнення заборгованості з орендної плати, збитків від інфляції та 3% річних,
в с т а н о в и в :
11.08.2026 ОСОБА_1 через свого представника Абрамовича О.В. звернулася до суду із зазначеним позовом, згідно з яким просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ ПІВНІЧ» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором оренди землі № 55/16 від 25.03.2016 у розмірі 42569,92 грн, обрахованої без вирахування податків та обов`язкових платежів, а також 10933,49 грн інфляційних збитків та 2887,00 грн 3% річних. Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем судові витрати.
Позовні вимоги мотивує тим, що позивач ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3,3076 га, кадастровий номер 5920380800:01:001:0586, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Бугруватської сільської ради Охтирського району Сумської області. 25.03.2016 ОСОБА_1 уклала з ПрАТ «Райз-Максимко» договір оренди землі № 55/16, згідно з яким передала в строкове платне користування дану земельну ділянку строком на 10 років. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки на момент укладення договору становила 100492,97 грн. Сторонами визначено річну орендну плату в розмірі 7% нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 7034,51 грн. 12.07.2017 сторони уклали додатковий договір, згідно з яким орендна плата збільшилася до 10% нормативної грошової оцінки землі, що становить 10049,30 грн. 23.02.2018 Приватне акціонерне товариство «Райз-Максимко», Товариство з обмежено відповідальністю «РАЙЗ ПІВНІЧ» та ОСОБА_1 уклали трьохсторонню додаткову угоду № 1 до даного договору оренди, у якій новий орендар - ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» приймає на себе всі права та обов`язки орендаря від Приватного акціонерного товариство «Райз-Максимко». Пунктом 10 договору передбачено, що обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації. Також згідно з п. 11 договору орендна плата вноситься у такі строки: 1 (один) раз на рік по закінченню сільськогосподарського року, але не пізніше 31 грудня. Однак, незважаючи на погоджені сторонами умови договору оренди земельних ділянок, відповідач не проводив обчислення розміру орендної плати з урахуванням індексації, що призвело до виникнення заборгованості з орендної плати. У зв`язку з несвоєчасною виплатою орендної плати позивачі також просять стягнути з відповідача збитки від інфляції за весь період прострочення та 3 % річних від суми боргу. 
Ухвалою судді Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 11 серпня 2026 року відкрито спрощене позовне провадження по справі без повідомлення учасників справи, відповідачеві відповідно до ч. 1 ст. 278 ЦПК України запропоновано протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі подати відзив на позов.
26.08.2026 до суду від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ ПІВНІЧ» Фесенка О.М. надійшов відзив на позовну заяву, згідно з яким просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зазначає, що за змістом позову позивач доводить суду, що відповідачем в порушення умов договорів оренди землі не було виконано свого обов`язку зі сплати орендної плати, а тому представником позивача нараховано індексацію орендної плати, пеню, інфляцію та 3 % річних. Разом з тим, умовами укладеного між сторонами цієї справи договору оренди передбачено обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку приватної власності з урахуванням індексації, тобто індексації нормативної грошової оцінки землі (пункт 10 договору оренди), що дає суду право застосувати положення статті 21 Закону України «Про оренду землі» у поєднанні зі статтею 289 ПК України. Пунктом 9 підрозділу 6 розділу ХХ «Перехідні положення» Податкового кодексу України (в редакції Закону України від 30 листопада 2021 року № 1914-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо забезпечення збалансованості бюджетних надходжень») встановлено, що індекс споживчих цін, який використовується для визначення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, застосовується із значенням 100 відсотків, зокрема за 2017-2022 роки - для сільськогосподарських угідь (ріллі, багаторічних насаджень, сіножатей, пасовищ та перелогів). Відповідно значення коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель і земельних ділянок становлять, зокрема, для сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сіножаті, пасовища та перелоги) за період за 2017 - 2022 роки - 1,0; Тобто, оскільки коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земельних ділянок сільськогосподарського призначення у період з 2017 - 2022 рік не змінювався, та становив 1,0, що не впливало на визначений договором розмір орендної плати. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки (НГО) земель за 2023 рік становить 1,051. Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки (НГО) земель за 2024 рік становить 1,12. Також зазначає, що «орендна плата» відсутня в переліку відповідно до ст. 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення». Підсумовуючи наведене, зазначає, що твердження та розрахунки представника позивача щодо індексації орендної плати не ґрунтуються на умовах договору оренди землі. Також враховуючи характер виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, критерій реальності, виходячи з конкретних обставин справи, її складності, значимості вчинених адвокатом дій (надання послуг), просить в задоволенні вимоги представника позивача про стягнення судових витрат на правничу допомогу відмовити, зменшивши таку суму до 2000 грн. Крім того, долучає до справи копію укладеної між ОСОБА_1 та ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» додаткової угоди № 2 від 19.11.2019 про внесення змін до договору оренди землі № 55/16 від 25.03.2016 та докази виплати ОСОБА_1 орендної плати.
26.08.2026 до суду від представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ ПІВНІЧ» Фесенка О.М. надійшла заява про застосування строку позовної давності.
Справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи за наявними у справі матеріалами, сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, відповідач виклав свої заперечення проти позову у відзиві на позовну заяву. 
Верховний Суд у постанові від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 зазначив про те, що якщо учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні.
Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ст. 247 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову з огляду на наступне.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 3,3076 га, кадастровий номер 5920380800:01:001:0586, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться на території Бугруватської сільської ради Охтирського району Сумської області, що підтверджується свідоцтвом по право на спадщину за заповітом № 779 від 08.07.2014, витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 37810947 від 08.07.2014, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 23952486 від 08.07.2014 (а.с. 25-27).
25 березня 2016 року ОСОБА_1 уклала з ПрАТ «Райз-Максимко» договір оренди землі № 55/16, згідно з яким передала в строкове платне користування дану земельну ділянку строком на 10 років (а.с. 13-15). 
Договір № 55/16 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про інше речове право: 14312675, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 03.09.2018 № 136274647 (а.с. 10).
Пунктом 9 Договору № 55/16 визначено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 7 % нормативної грошової оцінки, що складає 7034,51 грн.
Пунктом 10 Договору № 55/16 передбачено обчислення розміру орендної плати на земельні ділянки приватної власності з урахуванням індексації.
Відповідно до п. 11 Договору № 55/16 орендна плата вноситься у такі строки: 1 (один) раз на рік по закінченню сільськогосподарського року, але не пізніше 31 грудня.
Відповідно до п. 14 Договору № 55/16 у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня в розмірі 0,01% облікової ставки НБУ.
12 липня 2017 року між Приватним акціонерним товариством «Райз-Максимко» та ОСОБА_1 укладено додатковий договір про внесення змін і доповнень до договору оренди землі № 55/16, відповідно до якого: у п. 9 договору оренди землі щодо розміру орендної плати цифри та слова «розмірі 7%» замінити на цифри та слова «розмірі 10%» (а.с. 18).
23 лютого 2018 року між ОСОБА_1 (орендодавець), ПрАТ «Райз-Максимко» (орендар) та ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» (новий орендар) укладено додаткову угоду № 1 про заміну сторони та внесення змін і доповнень, про поновлення договору оренди землі № 319/16, відповідно до якої орендар передає, а новий орендар приймає на себе права та обов`язки сторони (орендаря), передбачені в договорі оренди. Сторони домовилися внести зміни/доповнення в договір оренди, зокрема, нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 100492,97 грн, з 2017 року орендна плата складає 10049,30 грн (а.с. 16).
19 листопада 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» укладено додаткову угоду № 2 про внесення змін до договору оренди землі № 55/16, відповідно до якої сторони вирішили, що у термін з 01.01.2019 орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі та розмірі 11% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, із вирахуванням податку з доходів (орендної плати) орендодавцю згідно з Податковим кодексом України (а.с. 43).
З відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про джерела/суми нарахованого доходу, нарахованого (перерахованого) податку та військового збору від 25.07.2026 вбачається, що ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» було нараховано та виплачено з вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів позивачу ОСОБА_1 орендну плату: за 2018 рік - 10049,30 грн (1 квартал), за 2019 рік - 11054,25 грн (10049,30 грн у 4 кварталі 2018 року та 1004,95 грн у 4 кварталі 2019 року), за 2020 рік - 11054,22 грн (3 квартал), за 2021 рік - 11054,22 грн (вересень), за 2022 рік - 11054,22 грн (листопад), за 2023 рік - 11054,22 грн (вересень), за 2024 рік - 11618,00 грн (вересень), за 2025 рік - 13610,72 грн (вересень), за 2026 рік - не виплачено (а.с. 22-24).
Випискою по банківському рахунку ОСОБА_1 (а.с. 6-9) та долученими відповідачем до справи платіжними інструкціями (а.с. 44-46) підтверджується, що ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» було виплачено ОСОБА_1 вищенаведену орендну плату з вирахуванням податків та інших обов`язкових платежів.
Позивач у своїх доводах посилається на те, що орендар хоча і сплачував орендну плату, але не в повному розмірі, оскільки не сплачував індексацію, яка передбачена договорами і є складовою орендної плати. Тому орендодавець був змушений звернутися за захистом свого порушеного права до суду.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі.
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 22 Закону України «Про оренду землі» орендна плата справляється у грошовій формі.
За згодою сторін розрахунки щодо орендної плати за землю можуть здійснюватися у натуральній формі. Розрахунок у натуральній формі має відповідати грошовому еквіваленту вартості товарів за ринковими цінами на дату внесення орендної плати.
Відповідно до пунктів 289.1, 289.2 ст. 289 ПК України для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель (Кі), на який індексується нормативна грошова оцінка земель і земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), на 1 січня поточного року, що визначається за формулою:
Кi = І:100,
де І - індекс споживчих цін за попередній рік.
У разі якщо індекс споживчих цін перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель, зазначеної в технічній документації з нормативної грошової оцінки земель та земельних ділянок.
Згідно з підпунктом 288.5.1 пункту 288.5 статті 288 ПК України розмір орендної плати встановлюється у договорі оренди, але річна сума платежу: не може бути меншою за розмір земельного податку: для земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких проведено, - у розмірі не більше 3 відсотків їх нормативної грошової оцінки, для земель загального користування - не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки, для сільськогосподарських угідь - не менше 0,3 відсотка та не більше 1 відсотка їх нормативної грошової оцінки.
У статті 1, 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» визначено, що індекс споживчих цін - показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: пенсії; стипендії; оплата праці (грошове забезпечення); суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, крім щомісячних страхових виплат потерпілим на виробництві (з урахуванням виплат на необхідний догляд за потерпілим) та членам їхніх сімей і пенсій, які індексуються відповідно до закону за цими видами страхування; суми відшкодування шкоди, заподіяної фізичній особі каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також суми, що виплачуються особам, які мають право на відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, крім суми виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування; розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі.
Кабінет Міністрів України може встановлювати інші об`єкти індексації, що не передбачені частиною першою цієї статті.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 13, ч. 1 ст. 15 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі: визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності.
Підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу місцевого самоврядування.
Таким чином, нормативна грошова оцінка земель є основою для визначення розміру орендної плати, а зміна нормативної грошової оцінки земельної ділянки є підставою для перегляду розміру орендної плати.
Отже, орендар зобов`язаний самостійно за наявності відомостей про нормативну грошову оцінку землі перераховувати розмір орендної плати.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 10.04.2019 у справі №732/1705/16-ц, від 03.02.2021 у справі №618/1078/19-ц, від 12.04.2023 у справі №175/642/19, від 06.12.2024 у справі №531/1882/22.
Пунктом 10 договору оренди землі № 55/16 передбачено обчислення розміру орендної плати на земельні ділянки приватної власності з урахуванням індексації.
Додатковими угодами № 1, 2 зміни до вказаного пункту договору оренди землі не вносилися.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про те, що ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» (новий орендар) неналежним чином виконувало свої зобов`язання за договором оренди земельної ділянки, зокрема в частині сплати орендної плати з урахуванням індексу інфляції, у наслідок чого він сплатив орендну плату не в повному розмірі, у зв`язку з чим наявні достатні підстави для зобов`язання відповідача сплатити заборгованість з орендної плати.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від від 05 лютого 2025 року в справі №925/457/23 зроблено висновок, що за загальним правилом, індексувати необхідно лише орендну плату, якщо інше не передбачено в договорі оренди. Індексація ж нормативної грошової оцінки має використовуватися, як правило, для визначення розміру земельного податку за відсутності договору оренди земельної ділянки. Якщо обов`язкова індексація нормативної грошової оцінки не визначена в договорі, то обчислення орендної плати відбувається відповідно до частини третьої статті 21 Закону України «Про оренду землі» (індексується лише орендна плата).
У пункті 10 договорів оренди землі сторони погодили, що обчислення розміру орендної плати здійснюється з урахуванням індексації. Тобто орендар взяв на себе зобов`язання вносити щомісячні орендні платежі з урахуванням індексу інфляції споживчих цін у кожному місяці.
За загальним правилом індексація орендної плати здійснюється шляхом корегування суми орендної плати за базовий місяць на індекс інфляції в місяцях, що минули з дати визначення орендної плати за базовий місяць.
Отже базовим місяцем вважатиметься місяць, в якому востаннє змінювалася (чи підлягала перегляду) орендна плата, тобто місяць, з якого почала діяти нова нормативна грошова оцінка спірної земельних ділянок.
Оскільки орендна плата переглядалася в 2017 та в 2019 роках, то базовим місяцем у даній справі необхідно вважати січень 2018 року та січень 2020 року, а індексації підлягали всі подальші щомісячні орендні платежі за період з лютого 2018 року по січень 2020 року, виходячи з розміру орендної плати, який потрібно розраховувати за 2018 рік з суми 10049 грн 30 коп. за одну земельну ділянку. Також індексації підлягали всі подальші щомісячні орендні платежі за період з лютого 2020 року до 11.08.2026 з суми 11054 грн 22 коп. 
Висновок суду про визначення базових місяців для обрахунку індексації узгоджується з правовими висновками, викладеними в постановах Сумського апеляційного суду від 08 вересня 2026 року в справі № 583/2343/26; від 18 серпня 2026 року в справі № 583/2182/26; від 14 липня № 583/1567/26, які зроблені з урахуванням постанови Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 лютого 2025 року в справі № 925/457/23.
Крім того, суд звертає увагу, що Велика Палата Верховного Суду в постанові від 05 лютого 2025 року в справі № 925/457/23 зауважила, що відповідно до пункту 524 підрозділу 10 розділу ХХ ПК України в редакції Закону України №540-ІХ не нараховується та не сплачується за період з 1 березня до 31 березня 2020 року плата за землю (земельний податок та орендна плата за земельні ділянки державної та комунальної власності) за земельні ділянки, що перебувають у власності або користуванні, у тому числі на умовах оренди, фізичних або юридичних осіб, та використовуються ними в господарській діяльності.
За даними Державної служби статистики України в період з лютого 2018 року по серпень 2026 року індекси інфляції за кожен місяць становили:
2018 рік: лютий 100,9, березень 101,1, квітень 100,8, травень 100,0, червень 100,0, липень 99,3, серпень 100,0, вересень 101,9, жовтень 101,7, листопад 101,4, грудень 100,8;
2019 рік: січень 101,0 лютий 100,5, березень 100,9, квітень 101,0, травень 100,7, червень 99,5, липень 99,4, серпень 99,7, вересень 100,7, жовтень 100,7, листопад 100,1, грудень 99,8;
2020 рік: січень 100,2, лютий 99,7, березень 100,8, квітень 100,8, травень 100,3, червень 100,2, липень 99,4, серпень 99,8, вересень 100,5, жовтень 101,0, листопад 101,3, грудень 100,9;
2021 рік: січень 101,3, лютий 101,0, березень 101,7, квітень 100,7, травень 101,3, червень 100,2, липень 100,1, серпень 99,8, вересень 101,2, жовтень 100,9, листопад 100,8, грудень 100,6;
2022 рік: січень 101,3, лютий 101,6, березень 104,5, квітень 103,1, травень 102,7, червень 103,1, липень 100,7, серпень 101,1, вересень 101,9, жовтень 102,5, листопад 100,7, грудень 100,7
2023 рік: січень 100,8, лютий 100,7, березень 101,5, квітень 100,2, травень 100,5, червень 100,8, липень 99,4, серпень 98,6, вересень 100,5, жовтень 100,8, листопад 100,5, грудень 100,7;
2024 рік: січень 100,4, лютий 100,3, березень 100,5, квітень 100,2, травень 100,6, червень 102,2, липень 100,0, серпень 100,6, вересень 101,5, жовтень 101,8, листопад 101,9, грудень 101,4;
2025 рік: січень 101,2, лютий 100,8, березень 101,5, квітень 100,7, травень 101,3, червень 100,8, липень 99,8, серпень 99,8, вересень 100,3, жовтень 100,9, листопад 100,4, грудень 102,2.
2026 рік: січень 100,7, лютий 101,0, березень 101,7, квітень 100,4, травень 100,9, червень 99,9, липень 100,3, серпень 100,1.
З огляду на визначений базовий місяць і наведені індекси інфляції орендна плата з урахуванням індексації станом на 01 січня кожного року становила:
2018 рік: 10049 грн 30 коп. х 1,009 х 1,011 х 1,008 х 1,00 х 1,00 х 0,993 х 1,00 х 1,019 х 1,017 х 1,014 х 1,008 = 10868 грн 80 коп.;
2019 рік: 10868 грн 80 коп. х 1,01 х 1,005 х 1,009 х 1,010 х 1,007 х 0,995 х 0,994 х 0,997 х 1,007 х 1,007 х 1,001 х 0,998 = 11309 грн 39 коп.;
2020 рік: 11054 грн 22 коп. х 0,997 х (березень не рахується) х 1,008 х 1,003 х 1,002 х 0,994 х 0,998 х 1,005 х 1,01 х 1,013 х 1,009 = 11490 грн 99 коп.;
2021 рік: 11490 грн 99 коп. х 1,013 х 1,01 х 1,017 х 1,007 х 1,013 х 1,002 х 1,001 х 0,998 х 1,012 х 1,009 х 1,008 х 1,006 = 12641 грн 85 коп.;
2022 рік: 12641 грн 85 коп. х 1,013 х 1,016 х 1,045 х 1,031 х 1,027 х 1,031 х 1,007 х 1,011 х 1,019 х 1,025 х 1,007 х 1,007 =16004 грн 99 коп.;
2023 рік: 16004 грн 99 коп. х 1,008 х 1,007 х 1,015 х 1,002 х 1,005 х 1,008 х 0,994 х 0,986 х 1,005 х 1,008 х 1,005 х 1,007 = 16818 грн 65 коп.;
2024 рік: 16818 грн 65 коп. х 1,004 х 1,003 х 1,005 х 1,002 х 1,006 х 1,022 х 1 х 1,006 х 1,015 х 1,018 х 1,019 х 1,014 = 18833 грн 56 коп.
2025 рік: 18833 грн 56 коп. х 1,012 х 1,008 х 1,015 х 1,007 х 1,013 х 1,008 х 0,998 х 0,998 х 1,003 х 1,009 х 1,004 х 1,002 = 20332 грн 63 коп.
З огляду на визначений базовий місяць, наведені індекси інфляції та дати виплати орендної плати ТОВ «РАЙЗ ПІВНІЧ» повинно було нарахувати та сплатити такі щорічні орендні платежі (орендна плата з урахуванням індексації):
2018 рік (виплачено у 1 кварталі 2018 року в розмірі 10049,30 грн): 10049 грн 30 коп. х 1,009 х 1,011 х 1,008 = 10333 грн 29 коп.;
2019 рік (виплачено у 4 кварталі 2018 року в розмірі 10049,30 грн та в 4 кварталі 2019 року в розмірі 1004,95 грн): 10333 грн 29 коп. х 1,01 х 1,005 х 1,009 х 1,010 х 1,007 х 0,995 х 0,994 х 0,997 х 1,007 х 1,007 х 1,001 х 0,998 = 11309,39 грн;
2020 рік (виплачено 25 вересня 2020 року в розмірі 11054,22 грн): 11054 грн 22 коп. х 0,997 х 1,008 х 1,003 х 1,002 х 0,994 х 0,998 х 1,005 = 11131 грн 03 коп.;
2021 рік (виплачено 24 вересня 2021 року в розмірі 11054,22 грн): 11490 грн 99 коп. х 1,013 х 1,01 х 1,017 х 1,007 х 1,013 х 1,002 х 1,001 х 0,998 х 1,012 = 12355 грн 52 коп.;
2022 рік (виплачено 25 листопада 2022 року в розмірі 11054,22 грн): 12641 грн 85 коп. х 1,013 х 1,016 х 1,045 х 1,031 х 1,027 х 1,031 х 1,007 х 1,011 х 1,019 х 1,025 х 1,007 =15893 грн 74 коп.;
2023 рік (виплачено 27 вересня 2023 року в розмірі 11054,22 грн): 16004 грн 99 коп. х 1,008 х 1,007 х 1,015 х 1,002 х 1,005 х 1,008 х 0,994 х 0,986 х 1,005 = 16486 грн 75 коп.;
2024 рік (виплачено 20 січня 2025 року в розмірі 11618,00 грн): 16818 грн 65 коп. х 1,004 х 1,003 х 1,005 х 1,002 х 1,006 х 1,022 х 1 х 1,006 х 1,015 х 1,018 х 1,019 х 1,014 х 1,012 = 19059 грн 56 коп.;
2025 рік (виплачено 15 вересня 2025 року в розмірі 13610,72 грн): 18833 грн 56 коп. х 1,012 х 1,008 х 1,015 х 1,007 х 1,013 х 1,008 х 0,998 х 0,998 х 1,003 = 20030 грн 92 коп.
Враховуючи дати та суми фактичних виплат орендної плати та вищенаведені розрахунки, суд дійшов висновку, що з відповілача на користь позивача підлягає стягненню недоплачена орендна плата з урахуванням індексації в загальному розмірі 26051,05 грн, з яких: за 2018 рік - 283 грн 99 коп.; за 2019 рік – 255 грн 14 коп.; за 2020 рік - 76 грн 81 коп.; за 2021 рік - 1301 грн 30 коп.; за 2022 рік - 4839 грн 52 коп.; за 2023 рік - 5432 грн 53 коп.; за 2024 рік - 7441 грн 56 коп., за 2025 рік - 6420 грн 20 коп. 
Надаючи оцінку позовним вимогам в частині стягнення заборгованості з орендної плати за 2026 рік, то суд вважає, що зазначені вимоги не підлягаються задоволенню з огляду на наступне.
Звертаючись до суду з позовом, особа повинна довести як те, що її права були дійсно порушеними, так і особу, яка їх порушила, тобто, судовому захисту підлягає лише порушене право позивача (див. подібні висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 22.08.2018 у справі №925/1265/16, Верховного Суду у постановах від 28.01.2021 у справі №908/1833/19, від 04.09.2024 у справі №278/2111/23).
Відповідно до п. 11 договору оренди № 55/16 орендна плата вноситься не пізніше 31 грудня. Разом з тим, позов подано до суду 11.08.2026, а тому на час звернення до суду права позивача в частині виплати орендної плати за 2026 рік не було порушено, у зв`язку з чим вимога про стягнення орендної плати за 2026 рік є передчасною. Наведені висновки суду узгоджуються з правовими висновками, викладеними в постанові Сумського апеляційного суду від 18 серпня 2026 року в справі № 583/2182/26.
Надаючи оцінку доводам сторін в частині стягнення інфляційних втрат, суд дійшов висновку.
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За даними Державної служби статистики України в 2020 році індекс інфляції за рік становив: 104,1 у 2019 році, 105,0 у 2020 році, 110,0 у 2021 році, 126,6 у 2022 році, 105,1 у 2023 році, 112,0 у 2024 році, 108,0 у 2025 році, та за 5 місяців 2026 року (у межах заявлених позовних вимог): січень 100,7, лютий 101,0, березень 101,7, квітень 100,4, травень 100,9.
У 2018 році недоплачено 218 грн 67 коп., обрахованих за мінусом податків, позивач просить нарахувати інфляційні втрати за період з 01.01.2019 по 31.05.2026: 218 грн 67 коп. х 1,041 х 1,05 х 1,1 х 1,266 х 1,051 х 1,12 х 1,08 х 1,007 х 1,01 х 1,017 х 1,004 х 1,009 - 218 грн 67 коп. = 224 грн 73 коп.
У 2019 році недоплачено 196 грн 46 коп., обрахованих за мінусом податків, позивач просить нарахувати інфляційні втрати за період з 01.01.2020 по 31.05.2026: 196 грн 46 коп. х 1,05 х 1,1 х 1,266 х 1,051 х 1,12 х 1,08 х 1,007 х 1,01 х 1,017 х 1,004 х 1,009 - 196 грн 46 коп. = 186 грн 22 коп.
У 2020 році недоплачено 59 грн 14 коп., обрахованих за мінусом податків, позивач просить нарахувати інфляційні втрати за період з 01.01.2021 по 31.05.2026: 59 грн 14 коп. х 1,1 х 1,266 х 1,051 х 1,12 х 1,08 х 1,007 х 1,01 х 1,017 х 1,004 х 1,009 - 59 грн 14 коп. = 50 грн 57 коп.
У 2021 році недоплачено 1002 грн 00 коп., обрахованих за мінусом податків, позивач просить нарахувати інфляційні втрати за період з 01.01.2022 по 31.05.2026: 1002 грн 00 коп. х 1,266 х 1,051 х 1,12 х 1,08 х 1,007 х 1,01 х 1,017 х 1,004 х 1,009 - 1002 грн 00 коп. = 687 грн 83 коп.
У 2022 році недоплачено 3726 грн 43 коп., обрахованих за мінусом податків, позивач просить нарахувати інфляційні втрати за період з 01.01.2023 по 31.05.2026: 3726 грн 43 коп. х 1,051 х 1,12 х 1,08 х 1,007 х 1,01 х 1,017 х 1,004 х 1,009 - 3726 грн 43 коп. = 1237 грн 60 коп.
У 2023 році недоплачено 4183 грн 05 коп., обрахованих за мінусом податків, позивач просить нарахувати інфляційні втрати за період з 01.01.2024 по 31.05.2026: 4183 грн 05 коп. х 1,12 х 1,08 х 1,007 х 1,01 х 1,017 х 1,004 х 1,009 - 4183 грн 05 коп. = 1118 грн 85 коп.
У 2024 році недоплачено 5730 грн 00 коп., обрахованих за мінусом податків, позивач просить нарахувати інфляційні втрати за період з 01.01.2025 по 31.05.2026: 5730 грн 00 коп. х 1,08 х 1,007 х 1,01 х 1,017 х 1,004 х 1,009 - 5730 грн 00 коп. = 754 грн 48 коп.
У 2025 році недоплачено 4943 грн 55 коп., обрахованих за мінусом податків, позивач просить нарахувати інфляційні втрати за період з 01.01.2026 по 31.05.2026: 4943 грн 55 коп. х 1,007 х 1,01 х 1,017 х 1,004 х 1,009 - 4943 грн 55 коп. = 236 грн 52 коп.
Таким чином загальна сума інфляційних втрат становить 4496 грн 80 коп.
Надаючи оцінку доводам сторін в частині стягнення 3% річних, суд дійшов висновку.
У 2018 році недоплачено 218 грн 67 коп., обрахованих за мінусом податків, позивач просила нарахувати 3% річних за період з 01.01.2019 по 10.08.2026: 218 грн 67 коп. х 0,03 / 365 х 2779 днів = 49 грн 95 коп.
У 2019 році недоплачено 196 грн 46 коп., обрахованих за мінусом податків, позивач просила нарахувати 3% річних за період з 01.01.2020 по 10.08.2026: 196 грн 46 коп. х 0,03 / 365 х 2414 дні = 38 грн 98 коп.
У 2020 році недоплачено 59 грн 14 коп., обрахованих за мінусом податків, позивач просила нарахувати 3% річних за період з 01.01.2021 по 10.08.2026: 59 грн 14 коп. х 0,03 / 365 х 2048 днів = 9 грн 95 коп.
У 2021 році недоплачено 1002 грн 00 коп., обрахованих за мінусом податків, позивач просила нарахувати 3% річних за період з 01.01.2022 по 10.08.2026: 1002 грн 00 коп. х 0,03 / 365 х 1683 днів = 138 грн 61 коп.
У 2022 році недоплачено 3726 грн 43 коп., обрахованих за мінусом податків, позивач просила нарахувати 3% річних за період з 01.01.2023 по 10.08.2026: 3726 грн 43 коп. х 0,03 / 365 х 1318 днів = 403 грн 68 коп.
У 2023 році недоплачено 4183 грн 05 коп., обрахованих за мінусом податків, позивач просила нарахувати 3% річних за період з 01.01.2024 по 10.08.2026: 4183 грн 05 коп. х 0,03 / 365 х 953 дні = 327 грн 65 коп.
У 2024 році недоплачено 5730 грн 00 коп., обрахованих за мінусом податків, позивач просила нарахувати 3% річних за період з 01.01.2025 по 10.08.2026: 5730 грн 00 коп. х 0,03 / 365 х 587 днів = 276 грн 45 коп.
У 2025 році недоплачено 4943 грн 55 коп., обрахованих за мінусом податків, позивач просила нарахувати 3% річних за період з 01.01.2026 по 10.08.2026: 4943 грн 55 коп. х 0,03 / 365 х 222 днів = 90 грн 20 коп.
Таким чином загальна сума 3% річних становить 1335 грн 47 коп.
Вищенаведені розрахунки суду узгоджуються з правовими висновками та розрахунками, викладеними в постанові Сумського апеляційного суду від 18 серпня 2026 року в справі № 583/2182/26 та в постанові Сумського апеляційного суду від 14 липня 2026 року в справі № 583/1567/26.
За таких обставин, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість виплати з орендної плати в розмірі 26051,05 грн, обрахованої без вирахування податків та обов`язкових платежів, інфляційні втрати в розмірі 4496,80 грн та 3% річних у розмірі 1335,47 грн.
Представником відповідача заявлено клопотання про застосування строку позовної давності. Надаючи оцінку можливості застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне.
Статтею 256 Цивільного кодексу України унормовано, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність. Зокрема, частина друга статті 258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина перша, п`ята статті 261 Цивільного кодексу України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Установлення часових меж судового захисту порушеного права забезпечує правову стабільність та сприяє усуненню правової невизначеності. Позовна давність спонукає учасників правовідносин до вчинення дій, спрямованих на захист порушених прав, у чітко визначені строки, які мають бути розумними.
За загальним правилом позовна давність триває безперервно з моменту усвідомлення учасником правовідносин порушення його права і до спливу цього строку звернення до суду.
Законодавство може визначати певні обставини, які впливають на перебіг позовної давності і змінюють порядок її обчислення. До таких обставин відноситься зупинення перебігу позовної давності та її переривання, що передбачено статтями 263, 264 Цивільного кодексу України.
Водночас під час дії карантину та воєнного стану законодавець застосував нову конструкцію, якою тимчасово доповнив перелік обставин, які впливають на перебіг позовної давності, а саме, продовження позовної давності.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року вказаним Законом. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20.
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2».
Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Воєнний стан неодноразово продовжувався і триває надалі.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», який набрав чинності 17 березня 2022 року, розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України було доповнено пунктом 19 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії».
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини», який набрав чинності 30 січня 2024 року, пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29.01.2024, а після 30.01.2024 перебіг такого строку зупинився.
Підсумовуючи викладене, Велика Палата Верховного Суду в постанові від 02 липня 2025 року в справі № 903/602/24 зазначила, що у разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинився на строк дії воєнного стану.
При цьому суд враховує, що 04.09.2025 набув чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025, який відновлює перебіг строків позовної давності. З розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено норму, що зупиняла строки на час воєнного стану (пункт 19).
Позивач звернулася до суду 11.08.2026. З урахуванням вищенаведених положень законодавства суд дійшов висновку, що позовні вимоги заявлено в межах трирічного строку позовної давності.
З огляду на викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, вирішуючи позов у межах заявлених вимог, з урахуванням принципів розумності, справедливості та виваженості, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Враховуючи положення ст. 141 ЦПК України та зважаючи на задоволення позовних вимог, з відповідача підлягають стягненню судові витрати відповідно до положень Глави 8 ЦПК України.
Так, згідно зі ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
За приписами ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу та витрати, пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Визначення договору про надання правової допомоги міститься в статті 1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність», згідно з якою договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення
За приписами ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Згідно з вимогами ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.
В ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
При цьому суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі її витрати на адвоката, а має оцінювати судові витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також, чи були вони розумними.
Згідно з вимогами ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 Цивільного процесуального кодексу України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони (постанова об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).
При цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частина шоста статті 137 Цивільного процесуального кодексу України).
Відповідно до ч.ч. 2, 3, 8 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи,встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів,рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови,що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Велика Палата Верховного Суду вже вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 року у справі №904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який тим не менш, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 Цивільного процесуального кодексу України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка вказує на неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат.
Аналогічна правова позиція висловлена у постановах Касаційного Цивільного суду від 16.07.2020 у справі № 909/452/19, 02.11.2020 у справі № 922/3548/19 та 18.11.2020 у справі № 923/1121/17.
Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод , застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Разом з тим, для включення всієї суми гонору у відшкодування за рахунок відповідача має бути встановлено, що такі витрати позивачем були необхідними, а розмір є розумний та виправданий, що передбачено у ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність». Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Відтак, при визначенні суми відшкодування враховується критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.
Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд із прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10% від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).
У пункті 269 Рішення у цій справі Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
На переконання суду, витрати в сумі 10000,00 грн є неспівмірними із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
При цьому суд враховує і співвідношення розміру судових витрат до ціни позову.
Слід також зазначити, що метою стягнення витрат на правничу допомогу є не тільки компенсація стороні, на користь якої прийняте рішення понесених збитків, але і у певному сенсі має спонукати осіб утримуватися від вчинення неправомірних дій, які призводять до подання відповідних позовів про захист та відновлення порушених прав.
Таким чином, враховуючи наведені вище положення чинного законодавства та надаючи оцінку наявним у справі доказам суд дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача в рахунок відшкодування судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.
Зважаючи на часткове (56,54%) задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати на правничу допомогу в розмірі 2827,00 грн (5000,00 грн (витрати на правничу допомогу) х 56,54%).
На переконання суду зазначений розмір відшкодування судових витрат у виді витрат на професійну правничу допомогу буде відповідати критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та результатів її розгляду.
Крім того, позивачем при подачі позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 1064,96 (а.с. 5).
Зважаючи на часткове (56,54%) задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати в рахунок відшкодування судового збору в розмірі 602,13 грн (1064,96 грн (судовий збір) х 56,54%).
Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в загальному розмірі 3429,13 грн (2827,00 грн + 602,13 грн).
Керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 15, 56, 77-82, 133, 137, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В :
Позов ОСОБА_1 , представник позивача ОСОБА_2 , до Товариства з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ ПІВНІЧ», про стягнення заборгованості з орендної плати, збитків від інфляції та 3% річних – задовольнити частково.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ ПІВНІЧ» на користь ОСОБА_1 : заборгованість з виплати орендної плати за договором оренди землі № 55/16 від 25.03.2016 за 2018-2025 роки в розмірі 26051,05 (двадцять шість тисяч п`ятдесят одна гривня 05 копійок), обраховану без вирахування податків та інших обов`язкових платежів; інфляційні втрати в розмірі 4496,80 грн (чотири тисячі чотириста дев`яносто шість гривень 80 копійок); 3% річних у розмірі 1335,47 грн (одна тисяча триста тридцять п`ять гривень 47 копійок).
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ ПІВНІЧ» на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування судових витрат 3429,13 грн (три тисячі чотириста двадцять дев`ять гривень 13 копійок).
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Сумського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. В разі проголошення вступної та резолютивної частини або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, в той же строк з дня складання повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «РАЙЗ ПІВНІЧ», адреса: Сумська область, Сумський район, с. Степанівка, вул. Заводська, 4, код ЄРДПОУ 34264631.

Суддя        А.І.Савєльєва