Справа № 485/2464/25
Провадження №2/485/138/26

РІШЕННЯ
іменем України

08 липня 2026 року м. Снігурівка

Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі
головуючої судді – Бодрової О.П.,
за участю секретаря судового засідання – Камінського Б.О.,
представника позивача – Руденка К.В. (в режимі відеоконференції),
відповідача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Снігурівка у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,
установив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача
У грудні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» (далі ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , предметом якої є стягнення кредитної заборгованості з відповідача у загальному розмірі 100193,59 грн, а також понесених судових витрат. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що відповідно до укладеного Договору №97257801000 від 06.01.2021 між Акціонерним товариством «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 , відповідачу надано кредит у розмірі 49600,00 грн, шляхом встановлення кредитного ліміту, з процентною ставкою 55% річних. 27.08.2024 між АТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» було укладено договір факторингу №283/2, відповідно до якого АТ «Укрсиббанк» відступило ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» право вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором №97257801000. Внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору, його заборгованість становить 100 193,59 грн, яка складається з: 38 353,26 грн - заборгованість за кредитом, 61 840,33 грн - заборгованість за нарахованими процентами. Тому позивач просить суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 100 193,59 грн та понесені судові витрати зі слати судового збору у розмірі 2422,40 грн, а також витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.
30 червня 2026 року надійшла заява відповідача, в якій останній просив суд визначити до стягнення справедливу та обґрунтовану суму заборгованості з урахування принципів добросовісності та розумності. Заява мотивована тим, що до початку повномасштабної збройної агресії РФ проти України він належним чином виконував свої зобов`язання за кредитним договором та своєчасно здійснював платежі. З 24.02.2022 по 10.11.2022 відповідач перебував на тимчасово окупованій території України, був позбавлений об`єктивної можливості сплачувати кредитну заборгованість. Зазначає про наявність обставин непереборної сили, а тому нарахування відсотків у вказаний період суперечить принципам справедливості, розумності та добросовісності. Визнає кредитну заборгованість лише в частині тіла кредиту /а.с.103-104/.
Інші процесуальні дії у справі
Суддя Снігурівського районного суду Миколаївської області своєю ухвалою від 12 січня 2026 року прийняла до розгляду позовну заяву та відкрила провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження /а.с.45/.
Снігурівський районний суд Миколаївської області своєю ухвалою від 15 квітня 2026 року витребував докази у справі /а.с.76/.
Снігурівський районний суд Миколаївської області своєю ухвалою від 19 травня 2026 року визнав явку представника позивача обов`язковою для надання особистих пояснень /а.с.92/.
Позиції учасників справи
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Додатково зазначив, що наявна заборгованість була передана первісним кредитором. Після відступлення прав вимог позивачем не здійснено нових нарахувань. Після ухвалення рішення відповідач може звернутися до банку з заявою про розстрочення виплати кредитної заборгованості. Національний банк України надав роз`яснення щодо застосування кредитних канікул, однак щодо зупинення нарахування відсотків роз`яснень не надано. Відповідач через 4 роки так і не почав здійснювати сплату кредитної заборгованості.
Відповідач у судовому засіданні зазначив, що позивачем не враховано тих обставин, що він перебував у тимчасові окупації, що і стало основною причиною несплати боргу за кредитним договором. Наразі борг не сплачує, банк повідомив що всі оплати йшли на погашення відсотків. Визнає борг лише в частині тіла кредиту. Власного розрахунку заборгованості немає. Погашення кредитної заборгованості здійснював лише до лютого 2022 року. З витратами на професійну правничу допомогу не згоден, просить їх зменшити.
Мотивувальна частина
Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини
Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до таких висновків.
Суд встановив, що06 січня 2021 року між АТ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття та комплексного розрахунково-касового обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування №97257801000/а.с.10-15/.
Відповідно до п. 1.1 договору банк на підставі наданих клієнтом відповідно до вимог законодавства України документів відкриває клієнту та обслуговує на основі тарифного плану «Картка з лімітом «Шоппінг картка 55 Gracе», розміщеного на сайті www.my.ukrsibbank.com поточний рахунок який обслуговується згідно цього договору анкети та Правил споживчого кредитування позичальника в АТ «Укрсиббанк» з можливістю відкриття і розрахунково касового обслуговування карткових (поточних) рахунків.
Відповідно до п. 1.2. договору, банк встановлює ліміт овердрафту(надає кредит), на картковому рахунку клієнта, а клієнт зобов`язується повернути використану суму кредиту та сплачувати плату за кредит на умовах, визначених цим договором-анкетою та Правилами.
Відповідно до п. 1.3. договору, банк має право надавати, а клієнт отримувати послуги та/або сервіси банку, в тому числі щодо кредитування, шляхом вчинення електронних правочинів з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем банку в порядку, викладеному у Правилах.
Відповідно до п. 1.4. договору, Правила після підписання сторонами договору - анкети, стають його невід`ємною частиною. Підписуючи договір-анкету, сторони підтверджують, що досягли згоди за усіма істотними умовами договору, які викладені в цьому договорі-анкеті та в Правилах. Підписи сторін під цим Договором-анкетою вважаються одночасно підписами під Правилами, при цьому, після підписання сторонами цього договору-анкети, Правила не підлягають додатковому підписанню сторонами і вступають в силу для сторін одночасно із підписанням цього договору-анкети. Терміни, що вживаються в цьому договорі-анкеті мають значення, надане їм у Правилах.
Згідно п. 2 договору анкети встановлено наступні умови кредитування: ліміт кредитування встановлюється у розмірі 49 600,00 грн, строк дії ліміту кредитування з дати укладення договору по 05.02.2023; клієнт може отримати транші, в тому числі «кредит «плати частинами», в межах доступного ліміту використання кредиту. Процентна ставка на суму кредитної заборгованості за операціями отримання готівки 55% річних, процентна ставка на суму кредитної заборгованості за безготівковим операціями 55% річних; пільговий період для погашення заборгованості до 56 днів (для кожної безготівкової операції за рахунок кредитних коштів в торговельно сервісній мережі діє пільговий період кредитування протягом якого проценти на суму цієї операції не нараховуються. Пільговий період діє від дати операції на картковому рахунку до дати платежу, що наступає після найближчої білінгової дати).
Відповідно до п. 2.5 договору, дата розрахунку мінімальної суми поповнення карткового рахунку (білінгова дата) 10 число кожного місяця. Дата платежу, до якої клієнт зобов`язаний поповнити картковий рахунок на мінімальну суму поповнення карткового рахунку, розраховану в білінгову дату 5 число кожного місяця.
Окрім того, відповідачем06.01.2021 також підписано Паспорт споживчого кредиту, умови якого дублюють умови договору №97257801000 /зворот а.с.12-13/.
Окрім того, відповідачем 06.01.2021 підписано Анкету-заявку на надання споживчого кредиту «Револьверна кредитна картка». Так умовами визначено, що строк дії ліміту кредитування складає 24 місяці, сума кредитного ліміту – 49 600,00 грн /а.с.12/. 
Згідно з наданою позивачем довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором №97257801000 від 06.01.2021, у ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 100 193,59 грн, з яких 38 353,26 грн заборгованість по тілу кредиту, 61 840,33 грн – заборгованість за відсотками /а.с.26/.
27 серпня 2024 року між АТ «УКРСИББАНК» та ТОВ «Факторингова компанія «Укрглобал-фінанс» було укладено договір факторингу № 283/2, у відповідності до умов якого АТ «УКРСИББАНК» відступило позивачу за плату належні йому права вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у Реєстрі боржників /а.с.18-25/.
Відповідно до реєстру боржників до договору факторингу №283/2 від 27.08.2024, за ОСОБА_1 рахується заборгованість за кредитним договором №97257801000 від 06.01.2021 у розмірі 100 193,59 грн, з яких 38 353,26 грн заборгованість по тілу кредиту, 61 840,33 грн – заборгованість за відсотками /а.с.24-25/.
За даними листа АТ «Укрсиббанк» №31-4-01/5201-БТ від 17.04.2026, встановлено рух коштів по рахунку № НОМЕР_1 відкритому в АТ «Укрсиббанк» на ім`я ОСОБА_1 за період з 06.01.2021 по 29.12.2025 /а.с.83-88/.
Норми права, які застосовано судом
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (ст. 129 Конституції України).
Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Положеннями частини 1 статті 6 ЦК України визначено, що сторони мають право укласти договір, який не передбачений актами цивільного законодавства, але відповідає загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частинами 1 та 2 ст. 639 Цивільного кодексу України визначено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.
Згідно з ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
За приписами ч. 1, 2 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.
За змістом вимог ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі, а відповідно частини 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом положень ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч. 4 ст. 631 ЦК України).
Що стосується договорів факторингу, суд зазначає наступне. Відповідно до вимог статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Згідно з ч. 1 ст. 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Статтею 1079 ЦК України передбачено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у п. 7 постанови № 9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним судом України в постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15 боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору.Відповідно до положень ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
За змістом ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Враховуючи вище викладене суду вважає підтвердженим факт укладення кредитного договору саме на тих умовах що викладені у договорі, оскільки відповідачем власноручно підписано анкету-договір від 06.01.2021 та переходу права вимоги за вказаним договором від первісного кредитора до позивача.
Тобто, у договорі чітко визначено істотні умови кредитування, з якими погодився відповідач.
Згідно розрахунку заборгованості за Договором про відкриття та комплексне розрахунково - касове обслуговування банківського рахунку фізичної особи та умови кредитування №97257801000 від 06.01.2021, у ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 100 193,59 грн, з яких 38 353,26 грн заборгованість по тілу кредиту, 61 840,33 грн – заборгованість за відсотками.
Докази на спростування даного розрахунку заборгованості, на підтвердження виконання зобов`язань по договору відсутні, контррозрахунку відповідачем не надано, тобто відповідач в порушення умов договору взяті на себе зобов`язання не виконав, кредит та платежі відповідно до договору не повернув, внаслідок чого утворилась заборгованість, що є підставою для застосування до даних відносин правил згідно ст.1049 ЦК України щодо зобов`язання відповідача повернути грошові кошти відповідно до умов договору.
Окрім того, матеріли справи не містять доказів, що з моменту встановлення кредитного ліміту та користування ним, відповідач висловлював незгоду з діями Банку, з посиланням на непогодження умов договору, тощо.
Також, матеріали справи не містять доказів, що відповідач звертався до суду з позовом про визнання недійсними та неправомірними умов кредитного договору.
Суд зауважує, що встановлення кредитного ліміту лише надає клієнту можливість використати суму кредитного ліміту або утриматися від її використання, а зобов`язання з повернення кредитних коштів залежить лише від волевиявлення клієнта.
Таким чином, відповідач на власний розсуд вирішував чи використовувати наданий йому кредитний ліміт, чи утриматися від його використання. Ключовим моментом є власне дії відповідача з ініціювання платіжної операції за рахунок не власних коштів, а за рахунок кредитних коштів, що становить собою операцію з кредитування рахунку, чим фактично акцептовано пропозицію банку з кредитування рахунку в обсязі та в межах кредитного ліміту, що свідчить про прийняття та схвалення власними діями факту кредитування рахунку в обсязі, що визначено самим відповідачем вчиняючи саме таку кількість транзакцій і в такому обсязі, в якому він вважав за доцільне використати запозичені кошти.
Згідно з ч.6 ст.81 ЦПК України доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 14 вересня 2021 року у справі №910/14452/20).
Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст.129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.
Принцип змагальності полягає в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи, і на які вона посилається на підтвердження чи заперечення вимог (ст.12, 81 ЦПК України).
Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторін. Тобто, сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс.
Таким чином відповідачем не доведено належного виконання ним умов кредитного договору та погашення існуючої заборгованості. Окрім того, під час судового засідання відповідач не заперечував того, що він не здійснює платежі на погашення заборгованості посилаючись на перебування ним у період з 24.02.2022 по 10.11.2022 на тимчасово окупованій території.
На підтвердження даного факту ОСОБА_1 до суду надано довідку Шевченківської сільської ради Миколаївського району Миколаївської області №6-56 від 11.03.2026, згідно якої зазначено що селище Центральне дійсно знаходилось в окупації і було деокуповане 10 листопада 2022 року, а ОСОБА_1 перебував на момент окупації за місцем реєстрації.
Разом з тим, суд вважає безпідставними посилання відповідача на воєнний стан та наявність форс-мажорних обставин, оскільки, відповідно до умов договору, виконувати свої зобов`язання за договором він мав ще до введення в Україні такого стану. Окрім того, після деокупації населеного пункту ОСОБА_1 , не здійснив жодного платежу на погашення існуючої заборгованості як за тілом кредиту, так і за нарахованими відсотками.
Отже в порушення вимог Закону, відповідач в односторонньому порядку відмовився від виконання договірних зобов`язань, в установлені строки заборгованої суми не повернув.
Надані позивачем докази є належними, достатніми та допустимими, подані з дотриманням вимог щодо їх засвідчення відповідно до положень національного стандарту щодо оформлення документів та ст. 83, 95 ЦПК України, а тому можуть бути прийняті судом до уваги, а протилежне було б ознакою надмірного формалізму з боку суду.
Виходячи з викладеного, з відповідача на користь ТОВ «ФК «Укрглобал-Фінанс» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором №97257801000 від 06.01.2021 у загальній сумі 100 193,59 грн.
Щодо витрат на професійну правничу допомогу, суд зазначає наступне
Вирішуючи питання щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд виходить з такого.
Згідно зі статтею 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України» (пункт 268), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим. 
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
У постанові Верховного Суду від 13 травня 2021 року у справі № 903/277/20 зазначено, що оцінка обґрунтованості, пропорційності витрат на професійну правничу допомогу з урахуванням обсягу наданих адвокатом послуг, складністю справи, беручи до уваги, зокрема критерії реальності понесення адвокатських витрат, розумності їхнього розміру, співмірності, а також підтвердженість таких витрат належними та допустимими доказами вирішується судом у кожному конкретному випадку з урахуванням конкретних обставин кожної справи.
На підтвердження витрат на правничу допомогу позивачем надано копію договору про надання юридичних послуг №02/08/2024 від 02 серпня 2024 року, укладеного з Фізичною особою-підприємцем Руденко Костянтином Васильовичем; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю серії ПТ №2412 від 23.10.2018; копію довіреності; копію акту приймання-передачі наданих послуг від 04.112025 №116 до договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024; копію витягу з реєстру №1 до акту приймання-передачі наданих послуг від 04.11.2025 №116 до договору №02/08/2024 про надання юридичних послуг від 02.08.2024, згідно якого підготовка позовної заяви про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 за договором №97257801000 про надання споживчого кредиту від 06.01.2021 – 10000,00 грн; копії платіжної інструкції про перерахування грошових коштів згідно договору №02/082024 про надання юридичних послуг від 06.11.2021.
Відповідач під час судового засідання зазначив про те, щ сума витрат на оплату професійної правничої допомоги є завищеною та неспівмірною.
Отже, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Суд встановив, що спір який виник між сторонами у справі відноситься до категорії спорів, які виникають у зв`язку із стягненням заборгованості за порушення грошового зобов`язання; матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження та збирання яких адвокат витратив значний час. Даний спір для кваліфікованого юриста є незначної складності, у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають.
Дослідивши надані докази на підтвердження витрат на правничу допомогу в розмірі 10 000,00 грн, врахувавши заперечення відповідача щодо заявленої суми на оплату професійної правничої допомоги, складність справи, обсяг виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), час, витрачений адвокатом на виконання робіт, обсяг наданих адвокатом послуг та значення справи для сторони, суд прийшов до висновку, що з урахуванням вимог розумності та справедливості, з ОСОБА_1 на користь позивача слід стягнути 4000,00 грн судових витрат, понесених на оплату професійної правничої допомоги.
Щодо розподілу судових витрат
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при зверненні до суду сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн.
Враховуючи вищенаведене, судові витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 2422,40 грн.
Керуючись ст. 76-89, 141, 223, 263-265, 268, 354-355 ЦПК України, суд
ухвалив:
Задовольнити позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» суму заборгованості за кредитним договором №97257801000 від 06 січня 2021 року у розмірі 100 193,59 грн (сто тисяч сто дев`яносто три гривні п`ятдесят дев`ять копійок).
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс» судові витрати у загальному розмірі 6422,40 (шість тисяч чотириста двадцять дві гривні сорок копійок) грн, які складаються з: судового збору 2422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві гривні сорок копійок), витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 (чотири тисячі) гривень.
У задоволенні решти витрат на професійну правничу допомогу – відмовити.
На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Миколаївського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 08 липня 2026 року.

Позивач: 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Укрглобал-Фінанс», місцезнаходження: 03124, бульвар Вацлава Гавела, 4, м.Київ, код ЄДРПОУ 41915308.

Відповідач: 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя          О.П.Бодрова