справа № 462/5537/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 липня 2026 року Залізничний районний суд м.Львова в складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 
з участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 
прокурора ОСОБА_3 
захисника ОСОБА_4 
обвинуваченого ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Львові обвинувальний акт у кримінальному провадженні №12026141390000028 від 12.01.2026 року по обвинуваченню 

ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м.Актюбінськ Республіки Казахстан, українця, громадянина України, з вищою освітою, вдівця, місце проживання якого зареєстроване та який фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,

у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.3 ст.357 КК України,

встановив:

ОСОБА_5 31.12.2025 року близько 14.00 год., достовірно знаючи про те, що в Україні введено та діє правовий режим воєнного стану, перебуваючи у приміщенні кафе «ІНФОРМАЦІЯ_3», що за адресою: АДРЕСА_2, маючи умисел на таємне викрадення чужого майна, з корисливих мотивів, з метою власного збагачення, діючи умисно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер свого діяння, його суспільно-небезпечні наслідки і бажаючи їх настання, в умовах воєнного стану, таємно, впевнившись, що за його діями ніхто із сторонніх осіб не спостерігає, шляхом вільного доступу, викрав з сумки, яка знаходилась на дивані перед столиком праворуч потерпілої ОСОБА_6 мобільний телефон SAMSUNG Galaxy A16, на 128 Гб, Imei 1: НОМЕР_1 , Imei2: НОМЕР_2 , SN: НОМЕР_3 , у корпусі темно-синього кольору, вартість якого 4189,90 грн. та планшетний пристрій марки «Galaxy Tab A9+5G», модель «SM-X216B», з оператором «Лайфселл», з мобільним номером НОМЕР_4 у корпусі чорного кольору, прямокутної форми із заокругленими кутами, корпус скляний із сенсорним дисплеєм, вартість якого 9155,25грн., що знаходиться у чохлі-книжці чорного кольору, вартість якого 334,54 грн. Загальна вартість викраденого майна складає 13679,69 грн., які належать потерпілій ОСОБА_6 . В подальшому ОСОБА_5 розпорядився викраденим майном на власний розсуд. 
Окрім цього, ОСОБА_5 31.12.2025 року близько 14 год. 30 хв., прийшовши на зупинку громадського транспорту, що знаходиться поряд із Головним залізничним вокзалом м. Львова, що за адресою: м. Львів, площа Двірцева, 1, маючи умисел на незаконне заволодіння іншим важливим особистим документом, за рахунок злочинної діяльності, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, таємно, шляхом вільного доступу, викрав із жіночої сумки чорного кольору із плащової тканини, паспорт громадянина України, виданий на ім?я ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , серія НОМЕР_5 , виданий Калуським МВ УМВС в Івано-Франківській області Калуським ГО УМВС в Івано-Франківській області, незаконно заволодівши вказаним важливим особистим документом.
Враховуючи, що учасниками судового провадження не оспорювались фактичні обставини кримінального провадження, з`ясовано, що вони правильно розуміють зміст цих обставин і немає сумнівів у добровільності та істинності такої їх позиції, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст.349 КПК України, провів судовий розгляд у порядку, передбаченому даною нормою.
Під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_5 свою вину в інкримінованому йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.3 ст.357 КК України, визнав повністю, не заперечив фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, зокрема щодо часу, місця, способу вчинення крадіжки, переліку та вартості викраденого. При цьому, від давання показань відмовився. 
Таким чином, аналізуючи наведене, суд вважає, що вина ОСОБА_5 у таємному викраденні чужого майна (крадіжці), вчиненому в умовах воєнного стану, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України, та у незаконному заволодінні паспортом шляхом крадіжки, тобто у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.357 КК України, доведена повністю і його дії слід кваліфікувати за ч.4 ст.185, ч.3 ст.357 КК України. 
При призначенні обвинуваченому виду та міри покарання суд враховує загальні засади призначення покарання, тобто призначає покарання в межах, установлених у санкції частини статті Особливої частини КК України, що передбачає відповідальність за вчинені кримінальні правопорушення та відповідно до положень Загальної частини КК України, враховуючи ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання.
Положеннями ст.50, 65КК України визначено, що особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень. При цьому покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
Виходячи з указаної мети і принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Отже, кримінально-правовий зміст принципу справедливості полягає в тому, що покарання, застосоване до особи, яка вчинила кримінальне правопорушення, повинно бути справедливим, тобто таким, що відповідає як тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, так і конкретним обставинам його вчинення, а також даним та особливостям особистості винного.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом насамперед питання про те, до кримінальних правопорушень якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння.
Беручи до уваги те, що у ст.12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості кримінального правопорушення, що знаходить своє відображення в санкції статті, встановленій за кримінальне правопорушення цього виду, суд у ході призначення покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретного кримінального правопорушення, враховуючи його характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак.
Під особою обвинуваченого розуміється сукупність фізичних, соціально-демографічних, психологічних, правових, морально-етичних та інших ознак індивіда, щодо якого ухвалено обвинувальний вирок, які існують на момент прийняття такого рішення та мають важливе значення для вибору покарання з огляду на мету і засади його призначення.
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов?язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи із цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винуватого, справедливості й достатності обраного покарання тощо.
Пропорційність дискреційних повноважень суду забезпечується, зокрема, належним обґрунтуванням обраного рішення в процесуальному документі.
Підставами для судового розсуду в ході призначення покарання є: кримінально-правові відносно визначені (де встановлюються межі покарання) та альтернативні (де передбачено декілька видів покарань) санкції; принципи права; уповноважувальні норми, у яких використовуються щодо повноважень суду формулювання «може», «вправі»; юридичні терміни та поняття, які є багатозначними або не мають нормативного закріплення, зокрема «особа винного», «щире каяття» тощо; оціночні поняття, зміст яких визначається не законом або нормативним актом, а правосвідомістю суб`єкта правозастосування, наприклад, під час врахування пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин (ст.66, 67 КК України), визначення «інших обставин справи», можливості виправлення засудженого без відбування покарання, що має значення для застосування ст.75 КК України, тощо; індивідуалізація покарання і конкретизація виду й розміру міри державного примусу, який суд призначає особі, котра вчинила злочин, залежно від особливостей цього злочину та його суб`єкта (постанова об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 19 квітня 2022 року (провадження № 51-536кмо20).
Обставиною, що пом?якшує покарання ОСОБА_5 , є щире каяття.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_5 , судом не встановлено.
Суд враховує ступінь тяжкості вчинених кримінальних правопорушеннь, одне з яких є тяжким злочином, характеризується умисною формою вини та корисливим мотивом; конкретні обставини вчинених кримінальних правопорушень, зокрема час і місце його вчинення та період вчинення, а саме під час запровадженого в країні воєнного стану; особу винного, який раніше не судимий (т.1 а.с.93-94), на обліку в лікаря-нарколога не перебуває, за медичною допомогою до лікаря-психіатра не звертався (т.1 а.с.96), негативних характеризуючих даних щодо обвинуваченого за місцем його проживання судом не встановлено.
Крім цього, суд бере до уваги позицію потерпілої ОСОБА_6 , викладену в поданій на адресу суду заяві, що покладається при обранні покарання на розсуд суду, матеріальних претензій до обвинуваченого не має.
Виходячи з наведеного, враховуючи конкретні обставини вчиненого кримінального правопорушення,суд дійшов висновку, що обвинуваченому слід обрати покарання, достатнє і необхідне для його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, у виді позбавлення волі в мінімальних межах санкції ч.4 ст.185 КК України, а за ч.3 ст.375 КК України у виді обмеження волі. 
Згідно з ч.1 ст.70 КК України при сукупності кримінальних правопорушень суд, призначивши покарання (основне і додаткове) за кожне кримінальне правопорушення окремо, визначає остаточне покарання шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим або шляхом повного чи часткового складання призначених покарань.
Відтак, призначивши покарання за кожне кримінальне правопорушення окремо, обвинуваченому слід визначити покарання на підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, враховуючи характер та співвідношення тяжкості злочинних діянь, їх наслідки, ступінь суспільної небезпечності скоєних кримінальних правопорушень, - шляхом поглинення менш суворого покарання у виді обмеження волі більш суворим у виді позбавлення волі.
Разом з тим, суд, приймаючи до уваги наведену обставину, яка пом`якшує покарання, відсутність обтяжуючих обставин, особу обвинуваченого та його ставлення до вчиненого,вважає за можливе застосувати до ОСОБА_5 ст.75 КК України і звільнити його від відбування покарання з випробуванням, оскільки його виправлення можливе без реального відбування покарання, встановивши іспитовий строк тривалістю два роки, який буде оптимальним, покаже стійкість такого виправлення і неможливість вчинення ним в подальшому інших кримінальних правопорушень. На переконання суду застосування відносно ОСОБА_5 звільнення від відбування покарання з випробуванням не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягається до кримінальної відповідальності, забезпечуватиме співрозмірність діяння та кари, відповідатиме таким принципам Конвенції захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини та легітимна мета покарання.
Суд вважає за необхідне покласти на обвинуваченого ОСОБА_5 обов`язки, передбачені п.1, 2 ч.1, п.2 ч.3 ст.76 КК України. 
Згідно зі ст.337 КПК України, якщо обвинувачений тримається під вартою, суд звільняє його з-під варти в залі судового засідання у разі виправдання; звільнення від відбування покарання; засудження до покарання, не пов`язаного з позбавленням волі; ухвалення обвинувального вироку без призначення покарання.
Враховуючи наведене, запобіжний захід ОСОБА_5 у вигляді тримання під вартою, обраний згідно ухвали Залізничного районного суду м.Львова від 23.06.2026 року, з врахуванням звільнення його від відбування покарання з випробуванням, суд вважає за необхідне скасувати, звільнивши його негайно з-під варти в залі судового засідання.
Відповідно до положень ч.5 ст.72 КК України зарахування строку попереднього ув`язнення у разі засудження до позбавлення волі в межах того самого кримінального провадження, у межах якого до особи було застосовано попереднє ув`язнення, провадиться з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
Як вбачається із ухвали слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 23.06.2026 року ОСОБА_5 був затриманий 23.06.2026 року та 23.06.2026 року йому було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою та по теперішній час він перебуває під вартою.
Враховуючи, що суд дійшов висновку про призначення обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі, тому на підставі ч.5 ст.72 КК України ОСОБА_5 слід зарахувати в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 23.06.2026 року по 15.07.2026 року, з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
На підставі ч.9 ст.100 КПК України питання про долю речових доказів вирішується судом при ухваленні судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. Такі докази і документи повинні зберігатися до набрання рішенням законної сили.
Відтак, питання про долю речових доказів слід вирішити у відповідності до ст.100 КПК України. 
Враховуючи, що у даному кримінальному провадженні ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 15.01.2026 року було накладено арешт на речовий доказ: планшетний пристрій марки «Galaxy Tab A9+5G», модель «SM-X216B» у корпусі чорного кольору, прямокутної форми із заокругленими кутами, корпус скляний із сенсорним дисплеєм, що знаходиться у чохлі книжці чорного кольору, IMEI НОМЕР_6 , SN НОМЕР_7 (т.1 а.с.90,91), суд одночасно з ухваленням судового рішення, яким закінчується судовий розгляд, вирішує питання про скасування арешту майна, тому накладений арешт слід скасувати, вирішивши одночасно долю речових доказів, - планшетний пристрій марки «Galaxy Tab A9+5G», модель «SM-X216B» у корпусі чорного кольору, прямокутної форми із заокругленими кутами, корпус скляний із сенсорним дисплеєм, що знаходиться у чохлі книжці чорного кольору, IMEI НОМЕР_6 , SN НОМЕР_7 - повернути ОСОБА_6 , як власнику.
Крім того, у даному кримінальному провадженні постановою від 12.01.2026 року було накладено арешт на речовий доказ - диск із камер відеоспостереження приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_3» (т.1 а.с.79) та постановою 13.01.2026 року було накладено арешт на речовий доказ - карту пам`яті micro SD з відеозаписом проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_5 у період часу з 13.01.2026 року з 16.47 год по 16.59 год (т.1 а.с.117-118), то такі слід залишити в матеріалах справи.
Відповідно до ч.2 ст.124 КПК України у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
З огляду на зазначене, із обвинуваченого ОСОБА_5 підлягають стягненню на користь держави витрати на залучення експерта в розмірі 440 грн., а саме: за проведення судовим експертом ОСОБА_7 судово-товарознавчої експертизи №58/26 від 13.01.2026 року (т.1 а.с.61-71), оскільки проведення вказаної експертизи було зумовлено розслідуванням вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Керуючись ст.100, 124, 174, 368-371, 373-375, 377 КПК України, суд

ухвалив:

ОСОБА_5 визнати винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.4 ст.185, ч.3 ст.357 КК України, і призначити йому покарання:
за ч.4 ст.185 КК України - у виді позбавлення волі на строк п`ять років;
за ч.3 ст.357 КК України - у виді обмеження волі на строк один рік.
На підставі ч.1 ст.70 КК України призначити ОСОБА_5 покарання за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим - у виді позбавлення волі на строк п`ять років.
Зарахувати ОСОБА_5 в строк відбуття покарання строк попереднього ув`язнення з 23.06.2026 року по 15.07.2026 року на підставі ч.5 ст.72 КК України з розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
На підставі ст.75 КК України звільнити  ОСОБА_5 від відбування призначеного покарання із випробуванням протягом іспитового строку тривалістю два роки. 
Зобов`язати ОСОБА_5 , відповідно до ст.76 КК України, періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації. 
Обраний обвинуваченому ОСОБА_5 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою - скасувати, негайно звільнивши його з-під варти в залі судового засідання.
Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави процесуальні витрати на залучення експерта у розмірі 440,00 грн.
Скасувати накладений ухвалою слідчого судді Залізничного районного суду м.Львова від 15.01.2026 року арешт на майно і вирішити долю речових доказів наступним чином:
- планшетний пристрій марки «Galaxy Tab A9+5G», модель «SM-X216B» у корпусі чорного кольору, прямокутної форми із заокругленими кутами, корпус скляний із сенсорним дисплеєм, що знаходиться у чохлі книжці чорного кольору, IMEI НОМЕР_6 , SN НОМЕР_7 ,- повернути ОСОБА_6 , як власнику.
Речові докази - карту пам`яті micro SD з відеозаписом проведення слідчого експерименту за участі підозрюваного ОСОБА_5 у період часу з 13.01.2026 року з 16.47 год по 16.59 год (т.1 а.с.117-118), та диск із камер віфдеоспостереження приміщення кафе «ІНФОРМАЦІЯ_3» (т.1 а.с.79) - залишити в матеріалах судової справи.
Вирок може бути оскаржений до Львівського апеляційного суду через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, з підстав, передбачених ч.2 ст.394 КПК України. 
Вирок суду першої інстанції, набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого цим Кодексом, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору. Копія вироку не пізніше наступного дня після ухвалення надсилається учаснику судового провадження, який не був присутнім в судовому засіданні.

Суддя (підпис)
Згідно з оригіналом.
Суддя: ОСОБА_1