Справа №751/9099/25
Провадження №2/751/2275/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 липня 2026 року місто Чернігів

Новозаводський районний суд міста Чернігова

в складі: головуючого-судді Топіхи Р.М., 
секретаря судового засідання Островської А.С., 

учасники справи:
позивач ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР»,
відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, 
ВСТАНОВИВ:
І. Стислий виклад позиції позивача.
ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором
№ 30.06.2020-100006773 від 30 червня 2020 року в розмірі 13 200 гривень та судових витрат у розмірі 2 422 гривні 40 копійок. 
Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 30 червня 2020 року укладено кредитний договір
№ 30.06.2020-100006773, відповідно до умов якого позичальнику надано кредит у розмірі 15 000 гривень зі сплатою процентів за користування ним на умовах, визначених договором, з первинним строком кредитування 70 днів. ТОВ «Споживчий центр» свої зобов`язання за договором виконало в повному обсязі та надало відповідачу кредит згідно з умовами договору.
У подальшому ТОВ «Споживчий центр» уклало договір відступлення прав вимоги № СЦ-060824-13 від 06 серпня 2024 року, яким передало право вимоги за кредитним договором ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР».
Позичальник свої зобов`язання за договором належним чином не виконує, лише частково сплатила заборгованість, що підтверджується випискою (довідка субконто), станом на 22 жовтня 2025 року утворилась заборгованість у розмірі 13 200 гривень, з яких заборгованість по тілу кредиту становить 9 000 гривень та за відсотками – 4 200 гривень.

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі.
Ухвалою судді від 30 жовтня 2025 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
07 січня 2026 року Новозаводським районним судом міста Чернігова ухвалено заочне рішення у справі, позовні вимоги задоволено та стягнуто із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» заборгованість за договором від 30 червня 2020 року № 30.06.2020-100006773 у розмірі 13 200 гривень та судовий збір у розмірі 2 422 гривні 40 копійок.
Ухвалою суду від 28 квітня 2026 року задоволено заяву представника заявника ОСОБА_1 – адвоката Комаси О.В. про перегляд заочного рішення від 07 січня 2026 року, заочне рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 07 січня 2026 року скасовано та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
У заяві про перегляд заочного рішення від 06 лютого 2026 року представник відповідача – адвокат Комаса О.В. зазначає, що відповідач заперечує щодо нарахування відсотків первісним кредитором поза межами кредитування. ОСОБА_1 здійснювала оплати в рахунок погашення боргу за договором у розмірі 5 100 гривень 17 липня 2020 року та 7 200 гривень, однак через великий проміжок часу надати банківську виписку за відповідний період не вдається за можливе, з метою підтвердження погашення кредиту первісному кредитору направлено адвокатський запит, однак відповідь не надходила.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
30 червня 2020 року між ТОВ «Споживчий центр» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №30.06.2020-100006773 (а.с. 7, 8, 9-10, 11).
Для підписання і укладення кредитного договору був введений код з смс-повідомлення, яке було направлено на номер телефону відповідача НОМЕР_1 .
Відповідно до умов укладеного кредитного договору кредитодавець зобов`язався надати позичальнику кредит у сумі 15 000 гривень строком на 70 календарних днів. Проценти – 10 500 гривень, що становить 70% в процентному значенні (фіксована незмінювана процентна ставка) за 70 календарних днів користування кредитом.
Таким чином, підписавши вказаний договір, відповідач добровільно погодилася на визначені у ньому умови кредитування, взяла на себе відповідні зобов`язання.
Виконання позивачем (кредитором) обов`язку щодо надання грошових коштів у розмірі 15 000 гривень відповідачу (позичальнику) підтверджується електронним чеком № 240256567 від 30 червня 2020 року (а.с. 12).
Згідно виписки (довідки субконто) відповідачем частково сплачено заборгованість на загальну суму 12 300 гривень, а саме: 13 липня 2020 року сплачено 2 100 гривень та 3 000 гривень; 11 серпня 2020 року сплачено 4 200 гривень та 3 000 гривень (а.с. 20).
06 серпня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» було укладено Договір факторингу № СЦ-060824-13
(а.с. 14-17).
Згідно акту приймання-передачі переліку № 1 до Договору факторингу № СЦ-060824-13 від 06 серпня 2024 року та Переліку № 1 ТОВ «Споживчий центр» відступило ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» права вимоги заборгованості до боржника під порядковим номером 27654 ОСОБА_1 (а.с. 21-22).
Згідно довідки про розмір простроченої заборгованості за кредитним договором № 30.06.2020-100006773 від 30 червня 2020 року ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» за кредитним договором за період 30 червня 2020 року по 22 жовтня 2025 року в сумі 13 200 гривень (а.с. 13).

ІV. Норми права, які застосував суд, та оцінка аргументів сторін.
Статтею 205 ЦК України встановлено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Згідно з положеннями частин 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно з частинами 1, 3 ст. 512 Цивільного кодексу України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. 
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога) (ч. 1 ст. 1078 ЦК України).
Отже, ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР», як новий кредитор, набуло право вимоги до ОСОБА_1 за укладеним договором.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли всіх істотних умов договору. За правилами ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
Частиною першою ст. 634 ЦК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до статей 1048-1052, 1054 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцю позику та сплатити відсотки за користування коштами у строк та у порядку, що встановлені договором.
Із змісту статей 1054, 1055 ЦК України слідує, що за кредитним договором, укладеним у письмовій формі, банк зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язаний повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором.
Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають наслідки, встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Частиною другою ст. 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як вбачається із довідки про розмір простроченої заборгованості, наданої позивачем, № 30.06.2020-100006773 від 30 червня 2020 року ОСОБА_1 має заборгованість перед ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» за кредитним договором за період 30 червня 2020 року по 22 жовтня 2025 року складає 13 200 гривень, з яких: 9 000 гривень – тіло кредиту, 4 200 гривень – відсотки. Вказана довідка не містить даних про погашення кредитних коштів, дати та суми нарахованих відсотків. Детальний розрахунок заборгованості у матеріалах справи відсутній.
Відповідачем не визнається сума нарахованої заборгованості, однак при цьому доказів на підтвердження оплати в рахунок погашення заборгованості на суму 12 300 гривень та власного контррозрахунку суду не надано.
Разом з тим з виписки (карточки субконто Контрагенти) вбачається, що ОСОБА_1 здійснювалась оплата за договором № 30.06.2020-100006773, а саме 13 липня 2020 року на суму 2 100 гривень та 3 000 гривень; 11 серпня 2020 року на суму 4 200 гривень та 3 000 гривень, всього сплачено 12 300 гривень (а.с. 20).
Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (у редакції від 20 березня 2020 року, яка діяла на час укладення кредитного договору) встановлено, що військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Зазначена пільга поширюється та діє для військовослужбовців з початку (18 березня 2014 року) і до закінчення особливого періоду, для резервістів та військовозобов`язаних – з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду. Банки під час дії особливого періоду не мають право нараховувати відсотки, а у випадку нарахування – зобов`язані їх списати. Для реалізації вказаного права на пільгу, необхідно письмово повідомити банк про проходження військової служби та надати підтверджуючі документи (копію військового квитка з відповідною службовою відміткою, копію довідки про призов військовозобов`язаного на військову службу, копію витягу з наказу або довідки про зарахування до списків військової частини).
Національний Банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року
№ 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів – витяг з наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
Згідно посвідчення серії НОМЕР_2 , виданого 18 січня 2020 року,  ОСОБА_1  є учасником бойових дій (а.с. 62).
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_3 від 18 грудня 2025 року № 4108 ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у військовій частині з 17 липня 2018 року (а.с. 67).
Таким чином, на відповідача як на військовослужбовця, який проходить військову службу в особливий період, поширюються пільги, передбачені
ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», а саме – вона звільнена від нарахування і сплати процентів за споживчим кредитом, а кредитні установи ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «НОВИЙ КОЛЕКТОР» під час дії особливого періоду не мали права нараховувати відсотки, а у випадку їх нарахування – зобов`язані їх списати.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 14 травня 2021 у справі № 502/1438/18.
Згідно з висновком Верховного Суду у постанові від 18 січня 2023 року по справі № 642/548/21 за наявності позову про стягнення боргу за кредитним договором «суди повинні самостійно здійснювати перерахунок кредитної заборгованості з огляду на поширення на позичальника пільг, передбачених п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (зменшити визначений банком обсяг заборгованості за тілом кредиту на суми зарахованих платежів на погашення штрафних санкцій, пені та процентів за користування кредитом)».
З огляду на викладене, вимога про стягнення з відповідача заборгованості за договором № 30.06.2020-100006773 від 30 червня 2020 року відсотків нарахованих первісним кредитором в сумі 4 200 гривень задоволенню не підлягають, оскільки відповідач, як військовослужбовець згідно з п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» звільняється від сплати процентів в особливий період.
Отже, за встановлених обставин справи та аналізу сукупності наданих доказів, суд вважає, що заявлені вимоги про стягнення заборгованості за договором від 30 червня 2020 року № 30.06.2020-100006773 з урахуванням сплачених відповідачем коштів підлягають частковому задоволенню у розмірі 2 700 гривень.

V. Розподіл судових витрат.
Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати
(а.с. 5), які відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог у сумі 495 гривень 49 копійок (2700х 2422,40/13200).

На підставі наведеного, керуючись статтями 525-527, 530, 610, 611, 629, 1048- 1050, 1054 ЦК України, статтями 13, 43, 76-81, 263, 265, 268, 354 ЦПК України, суд 
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» заборгованість за договором від 30 червня 2020 року № 30.06.2020-100006773 у розмірі 2 700 гривень.
Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» судовий збір у розмірі 495 гривень 49 копійок.
Рішення може бути оскаржено до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «НОВИЙ КОЛЕКТОР» (юридична адреса: 01133, м. Київ, вул. Алмазова Генерала, буд. 13, офіс 601, код ЄДРПОУ 43170298)

Відповідач:  ОСОБА_1 (адреса реєстрації: 
АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_4 )

Суддя  Р.М. Топіха